Справа № 473/5340/25

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України

"23" лютого 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі головуючого - судді Вуїва О.В.,
за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому вказувало, що 28 серпня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ОСОБА_1 . Договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73758687. 
За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати та передало ОСОБА_1 в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 10 500 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 30 днів – не пізніше 26 вересня 2024 року.
За користування позикою ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: 
- проценти у розмірі 0,3 % від суми позики за кожен день користування коштами;
- комісію за надання позики у розмірі 15 % від суми позики;
- проценти у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики).
Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку – пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
25 вересня 2024 року сторони уклали між собою Додаткову угоду №13177041 до договору позики, у якій збільшили строк користування позикою до 59 днів з поверненням позики не пізніше 25 жовтня 2024 року. Також узгодили розмір плати за користування позикою протягом пролонгованого періоду в 1 % від суми позики за кожен день користування коштами.
25 жовтня 2024 року сторони уклали між собою Додаткову угоду №13394975 до договору позики, у якій збільшили строк користування позикою до 89 днів з поверненням позики не пізніше 24 листопада 2024 року. Також узгодили розмір плати за користування позикою протягом пролонгованого періоду в 1 % від суми позики за кожен день користування коштами.
10 грудня 2024 року сторони уклали між собою Додаткову угоду №13730784 до договору позики, у якій погодили реструктуризацію заборгованості за договором позики у розмірі 17 381 грн на 120 днів з щомісячною сплатою боргу рівними частинами.
27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №73758687 від 28 серпня 2024 року. 
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 15 892,55 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 3 873,66 грн;
-заборгованість за процентами – 5 281,50 грн;
-заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою – 5 162,39 грн;
-заборгованість за комісією за надання позики – 1 575 грн.
Крім цього, 23 вересня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ОСОБА_1 . Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №2116236. 
За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати та передало ОСОБА_1 в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 4 000 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 30 днів – не пізніше 22 жовтня 2024 року.
За користування позикою ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: 
- проценти у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день користування коштами;
- комісію за надання позики у розмірі 29,71 % від суми позики;
- проценти у розмірі 5 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики).
Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку – пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №2116236 від 23 вересня 2024 року. 
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 12 475,71 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 3 999,60 грн;
-заборгованість за процентами – 876,07 грн;
-нарахована пеня за порушення умов договору – 7 600,04 грн.
Крім цього, 30 січня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання фінансового кредиту №66120-01/2025. 
Відповідно до договору ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн зі строком користування коштами протягом 120 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит до 29 травня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом та сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 800 грн. 
У разі порушення позичальником умов договору останній зобов`язався сплатити неустойку – штраф у розмірі 100 % від суми простроченого платежу за весь період прострочення.
27 травня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27052025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №66120-01/2025 від 30 січня 2025 року. 
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 24 076 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 8 000 грн;
-заборгованість за процентами – 7 996 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 800 грн;
-нарахований штраф за порушення умов договору – 7 280 грн. 
Крім цього, 03 лютого 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №1773795.
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» зобов?язалося надати та надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн зі строком користування протягом 345 днів, а відповідач зобов?язався повернути кредит до 14 січня 2026 року, а також сплачувати проценти у розмірі 0,0010 % річних від суми заборгованості за кредитом, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 25 % від суми кредиту та сплачувати комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 14 % від суми кредиту, а в разі порушення умов кредитного договору - сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн за кожен випадок порушення.
25 червня 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №25063035, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №1773795 від 03 лютого 2025 року. 
Позичальник свої зобов`язання жодному з кредиторів належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість у загальному розмірі 13 530 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 3 000 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 750 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) – 3 780 грн;
-нарахований штраф за порушення умов договору – 6 000 грн.
Вказану заборгованість позивач просив стягнути з відповідача у повному обсязі.
В судове засідання представниця позивача не з`явилася, проте в матеріалах справи (позові) міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, судом відповідно до ч.ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи за місцем його реєстрації, причину неявки суду не повідомив.
Суд вважав можливим провести розгляд справи в заочному порядку з ухваленням заочного рішення, оскільки представниця позивача у позові не заперечувала проти такого порядку вирішення спору.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.
Зокрема, суд встановив, що 28 серпня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ОСОБА_1 . Договір позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73758687. 
За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати ОСОБА_1 в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 10 500 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 30 днів – не пізніше 26 вересня 2024 року.
За користування позикою ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: 
- проценти у розмірі 0,3 % від суми позики за кожен день користування коштами;
- комісію за надання позики у розмірі 15 % від суми позики;
- проценти у розмірі 2,70 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики).
Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку – пеню у розмірі 2,70 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
25 вересня 2024 року сторони уклали між собою Додаткову угоду №13177041 до договору позики, у якій збільшили строк користування позикою до 59 днів з поверненням позики не пізніше 25 жовтня 2024 року. Також узгодили розмір плати за користування позикою протягом пролонгованого періоду в 1 % від суми позики за кожен день користування коштами.
25 жовтня 2024 року сторони уклали між собою Додаткову угоду №13394975 до договору позики, у якій збільшили строк користування позикою до 89 днів з поверненням позики не пізніше 24 листопада 2024 року. Також узгодили розмір плати за користування позикою протягом пролонгованого періоду в 1 % від суми позики за кожен день користування коштами.
10 грудня 2024 року сторони уклали між собою Додаткову угоду №13730784 до договору позики, у якій погодили реструктуризацію заборгованості за договором позики у розмірі 17 381 грн на 120 днів з щомісячною сплатою боргу рівними частинами.
27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №73758687 від 28 серпня 2024 року. 
Крім цього, 23 вересня 2024 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ОСОБА_1 . Договір позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №2116236. 
За умовами договору ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» зобов?язалося передати ОСОБА_1 в борг на умовах позики грошові кошти у розмірі 4 000 грн, які відповідач зобов`язався повернути позикодавцю протягом 30 днів – не пізніше 22 жовтня 2024 року.
За користування позикою ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати на користь позикодавця: 
- проценти у розмірі 0,1 % від суми позики за кожен день користування коштами;
- комісію за надання позики у розмірі 29,71 % від суми позики;
- проценти у розмірі 5 % від суми позики за кожен день понадстрокового користування коштами (нараховуються у разі порушення позичальником строку повернення позики).
Наслідком невиконання позичальником умов договору позики є його обов`язок сплатити неустойку – пеню у розмірі 5 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
27 березня 2025 року ТОВ «1 безпечне агентство необхідних кредитів» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27/03/25 (з додатковою угодою), за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з договору позики №2116236 від 23 вересня 2024 року. 
Крім цього, 30 січня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» уклало з ОСОБА_1 . Договір про надання фінансового кредиту №66120-01/2025. 
Відповідно до договору ТОВ «Стар Файненс Груп» зобов`язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 8 000 грн зі строком користування коштами протягом 120 днів, а відповідач зобов`язався повернути кредит до 29 травня 2025 року, а також сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,90 % на день від суми залишку заборгованості за кредитом та сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 800 грн. 
У разі порушення позичальником умов договору останній зобов`язався сплатити неустойку – штраф у розмірі 100 % від суми простроченого платежу за весь період прострочення.
27 травня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №27052025, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №66120-01/2025 від 30 січня 2025 року. 
Крім цього, 03 лютого 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» уклало з ОСОБА_1 . Договір про споживчий кредит №1773795.
Відповідно до договору ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» зобов?язалося надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 3 000 грн зі строком користування протягом 345 днів, а відповідач зобов?язався повернути кредит до 14 січня 2026 року, а також сплачувати проценти у розмірі 0,0010 % річних від суми заборгованості за кредитом, сплатити комісію за надання кредиту у розмірі 25 % від суми кредиту та сплачувати комісію за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) у розмірі 14 % від суми кредиту, а в разі порушення умов кредитного договору - сплатити неустойку у вигляді штрафу у розмірі 1000 грн за кожен випадок порушення.
25 червня 2025 року ТОВ «ФК «Незалежні Фінанси» уклало з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» Договір факторингу №25063035, за яким первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до ОСОБА_1 за зобов`язаннями, що виникли з кредитного договору №1773795 від 03 лютого 2025 року. 
Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.
Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
З матеріалів справи вбачається, що договори позики та кредитні договори, що є предметом судового дослідження, були вчинені в електронній формі. Зокрема, сторони з дотриманням положень ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» узгодили у договорах усі істотні умови, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» позичальник погодився з ними та підписав правочини за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Таким чином, на підставі вказаних договорів у ОСОБА_1 виникли відповідні права та обов`язки позичальника.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Положення ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України передбачають обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику (кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у тій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України в разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник не звільняється від виконання зобов`язання та зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Водночас, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ст.ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю (кредитодавцю) позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.
В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. 
Також, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). 
Таким чином, з укладенням договорів факторингу, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшли усі права та обов`язки первісних кредиторів за договорами.
Матеріали справи не містять доказів належного виконання позичальником своїх зобов`язань на користь первісних кредиторів або їх правонаступника.
Разом з тим, згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором позики №73758687 від 28 серпня 2024 року станом на 27 травня 2025 року заборгованість становить 15 892,55 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 3 873,66 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 28 серпня 2024 року до 24 листопада 2024 року) – 5 281,50 грн;
-заборгованість за процентами за понадстрокове користування позикою (за період з 25 листопада 2024 року до 28 січня 2025 року) – 5 162,39 грн;
-заборгованість за комісією за надання позики – 1 575 грн.
Проте суд частково не погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку із наступним.
Суд констатує, що договірні проценти за користування позикою нараховані у повній відповідності до умов договору, зокрема за узгодженими процентними ставками та в межах узгодженого строку користування позикою, денна процентна ставка за договором відповідає обмеженням, встановленим Законом України «Про споживче кредитування». Тому підтверджена заборгованість за позикою та договірними процентами підлягає стягненню у нарахованому розмірі.
Також відповідають умовам договору нарахування щодо комісії за надання позики.
Що стосується процентів за понадстрокове користування позикою, то в цій частині слід зазначити наступне.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (ч. 1 ст. 14 ЦК України).
Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Аналогічні положення, що містилися в Законі України «Про споживче кредитування», дійсно були виключені Законом України від 22 листопада 2023 року № 3498-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг». 
При цьому, аналогічні зміни в розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України Законом № 3498-IX не вносились.
Отже, на момент виникнення спірних правовідносин є чинними положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України в редакції Закону № 2120-IX.
У Рішенні Конституційного Суду України від 13 березня 2012 року у справі №5-рп/2012 вказано: «Згідно з правовою позицією Конституційного Суду України конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному (абзац п`ятий пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 3 жовтня 1997 року № 4-зп). Виходячи з наведеного Конституційний Суд України вважає, що невідповідність окремих положень спеціального закону положенням Кодексу не може бути усунена шляхом застосування правила, за яким з прийняттям нового нормативно-правового акта автоматично призупиняє дію акт (його окремі положення), який був чинним у часі раніше. Оскільки Кодекс є основним актом цивільного законодавства, то будь-які зміни у регулюванні однопредметних правовідносин можуть відбуватися лише з одночасним внесенням змін до нього відповідно до порядку, встановленого абзацом третім частини другої статті 4 Кодексу».
Відтак, хоч Закон №3498-IX від 22 листопада 2023 року прийнятий пізніше, ніж Закон № 2120-IX від 15 березня 2022 року, проте статтею 4 ЦК України встановлено, що інші закони України приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, а на суб`єкта законодавчої ініціативи, що подає до Верховної Ради проект закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, покладено обов`язок одночасно подати до Верховної Ради проект закону про внесення змін до ЦК України, які мають розглядатися одночасно.
Оскільки на момент виникнення спірних правовідносин відповідні зміни до ЦК України подані не були, то з огляду на положення статті 4 ЦК України та позицію Конституційного Суду України, застосування колізійного принципу lex posterior derogat priori (лат. «пізніший закон скасовує попередній») у цій ситуації неможливе.
Отже, зазначення у ЦК України про необхідність прийняття інших законів відповідно до цього Кодексу є достатньою підставою вважати, що норма ЦК України превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
Спеціальні норми закону можуть містити уточнюючі положення, проте не можуть прямо суперечити положенням ЦК України.
Разом з тим, при існуванні складної змістової колізії, застосуванню підлягають норми того нормативно-правового акта, який повно та точно врегульовує конкретні правовідносини, містить чіткі та зрозумілі положення, які забезпечують передбачуваність законодавства та відповідають законним очікуванням суб`єктів правовідносин.
У практиці Європейського суду з прав людини знайшов своє застосування принцип правової визначеності. Цей Суд у своїх рішеннях неодноразово робив висновок, що принцип правової визначеності є одним з фундаментальних аспектів верховенства права (рішення у справах «Брумареску проти Румунії», «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» та ін.).
Суд неодноразово вказував, що він виходить із таких вимог до національних нормативно-правових актів, щоб вони вважалися законом для цілей Конвенції: 1) нормативно-правовий акт повинен бути доступним громадянинові як орієнтир правової поведінки і її наслідків, достатнім за тих правових норм, що застосовуються у конкретній справі; 2) норма не може вважатися законом, якщо вона не сформульована з необхідною точністю (справа «Санді Таймз проти Сполученого Королівства». У справі «Кантоні проти Франції» Суд зазначив, що закон має відповідати якісним вимогам: бути доступним і передбачуваним.
Аналіз нормативно-правових актів дає підстави стверджувати, що саме норми ЦК України (чинні на момент виникнення спірних правовідносин) найбільш повно та точно врегульовували цивільні правовідносини щодо стягнення неустойки під час дії воєнного стану.
Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17.
Враховуючи викладене, суд вважає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, який регулює звільнення позичальників від відповідальності за прострочення виконання грошових зобов`язань (зокрема, сплати процентів згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, неустойки) під час дії воєнного стану в Україні, і яка превалює над однопредметною нормою іншого нормативно-правового акта, який має юридичну силу закону України.
За встановленого, нараховані проценти за понадстрокове користування позикою не підлягають стягненню.
Тому заборгованість за договором позики №73758687 від 28 серпня 2024 року станом на 27 травня 2025 року становить 10 730,16 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 3 873,66 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 28 серпня 2024 року до 24 листопада 2024 року) – 5 281,50 грн;
-заборгованість за комісією за надання позики – 1 575 грн.
Згідно наданого розрахунку заборгованості за договором позики №2116236 від 23 вересня 2024 року станом на 25 липня 2025 року заборгованість становить 12 475,71 грн, у тому числі:
-заборгованість за позикою – 3 999,60 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 23 вересня 2024 року до 20 грудня 2024 року) – 876,07 грн;
-нарахована пеня за порушення умов договору – 7 600,04 грн.
Проте суд частково не погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку із наступним.
Зокрема встановлено, що позикодавець здійснював нарахування позичальнику процентів як в межах встановленого 30-денного строку користування позикою, так і поза межами цього строку. Вказані дії здійснювалися без укладення сторонами окремого додаткового договору про продовження строку користування позикою, як це передбачено п. 6 договору позики.
Таким чином, нараховані з 23 жовтня 2024 року проценти є такими, що нараховані за понадстрокове користування позикою.
Вказане узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Вказані висновки також стосуються умов нарахування процентів за договором позики. 
Тому проценти, нараховані в якості договірних з 23 жовтня 2024 року, вважаються нарахованими згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та не підлягають стягненню у зв`язку з встановленою забороною на їх нарахування та стягнення на період воєнного стану.
Вказане правило стосується також нарахованої пені (обґрунтування дивитись вище).
У той же час, згідно розрахунку заборгованості, в порядку виконання умов договору позики ОСОБА_1 сплатив позикодавцю 3 004,06 грн.
З урахуванням вказаного заборгованість за договором позики до стягнення складається виключно із заборгованості за позикою у розмірі 2 195,94 грн (4 000 грн (сума позики) + 11,60 грн (договірні проценти, нараховані до 22 жовтня 2024 року) + 1 188,40 грн (комісія за надання позики) – 3 004,06 грн (внесені позичальником кошти)).
Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №66120-01/2025 від 30 січня 2025 року станом на 27 травня 2025 року заборгованість становить 24 076 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 8 000 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 30 січня 2025 року до 27 травня 2025 року) – 7 996 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 800 грн;
-нарахований штраф за порушення умов договору – 7 280 грн. 
Проте суд частково не погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку із наступним.
Суд констатує, що проценти за користування кредитом нараховані у повній відповідності до умов кредитного договору, зокрема за узгодженою процентною ставкою та в межах узгодженого строку кредитування, денна процентна ставка за договором відповідає обмеженням, встановленим Законом України «Про споживче кредитування». Тому підтверджена заборгованість за кредитом та процентами підлягає стягненню у нарахованому розмірі.
Також відповідають умовам договору нарахування щодо комісії за надання кредиту.
Що стосується нарахованої неустойки (штрафу), то в цій частині вона не підлягає стягненню у зв`язку із встановленою забороною на її нарахування та стягнення на період воєнного стану (обґрунтування дивитись вище).
Тому заборгованість за кредитним договором №66120-01/2025 від 30 січня 2025 року станом на 27 травня 2025 року становить 16 796 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 8 000 грн;
-заборгованість за процентами (за період з 30 січня 2025 року до 27 травня 2025 року) – 7 996 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 800 грн.
Згідно наданого розрахунку заборгованості за кредитним договором №1773795 від 03 лютого 2025 року станом на 25 червня 2025 року заборгованість становить 13 530 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 3 000 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 750 грн;
-заборгованість за комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості) – 3 780 грн;
-нарахований штраф за порушення умов договору – 6 000 грн.
Проте суд частково не погоджується з вказаним розрахунком у зв`язку із наступним.
Суд констатує, що нарахування комісії за надання кредиту у зазначеному розмірі відповідає умовам договору.
Що стосується нарахування комісії за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), то в цій частині слід зазначити наступне.
Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).
Тобто, споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено можливість встановлення кредитодавцем у межах споживчого кредитування додаткових комісій, пов`язаних з наданням, обслуговуванням та поверненням кредиту, які включаються до загальних витрат за споживчим кредитом.
Водночас, згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 вересня 2022 року у справі № 755/11636/21, від 08 лютого 2023 року у справі № 168/349/20 та інших.
Наведені висновки в подальшому також підтримані й у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року у справі № 204/224/21, згідно якої якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». 
Суд встановив, що у кредитному договорі сторони визначили, що комісією за обслуговування кредиту (кредитної заборгованості), крім інших послуг, охоплюється надання позичальнику усіх без винятку інформаційних послуг, у тому числі за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає не частіше одного разу на місяць, а тому вказана умова договору є нікчемною, а відповідні нарахування безпідставними. 
Що стосується нарахованої неустойки (штрафу), то в цій частині вона не підлягає стягненню у зв`язку із встановленою забороною на її нарахування та стягнення на період воєнного стану (обґрунтування дивитись вище).
Тому заборгованість за кредитним договором №1773795 від 03 лютого 2025 року станом на 25 червня 2025 року становить 3 750 грн, у тому числі:
-заборгованість за кредитом – 3 000 грн;
-заборгованість за комісією за надання кредиту – 750 грн.
За такого, встановлена судом заборгованість підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів».
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 1 536,41 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 141, 258, 259, 263-265, 282, 284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 

Стягнути з  ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30; код ЄДРПОУ 35625014, р/р № НОМЕР_2 в АТ «ТАСКомбанк»):

- заборгованість за Договором позики (з комісією за надання позики на умовах повернення позики в кінці строку позики) №73758687 від 28 серпня 2024 року, що утворилася станом на 27 травня 2025 року, а саме: заборгованість за позикою у розмірі 3 873 (три тисячі вісімсот сімдесят три) гривні 66 копійок; заборгованість за процентами за користування позикою (за період з 28 серпня 2024 року до 24 листопада 2024 року) у розмірі 5 281 (п`ять тисяч двісті вісімдесят одна) гривня 50 копійок; заборгованість за комісією за надання позики у розмірі 1 575 (одна тисяча п`ятсот сімдесят п`ять) гривень, а всього в загальному розмірі 10 730 (десять тисяч сімсот тридцять) гривень 16 копійок; 

- заборгованість за Договором позики (з фіксованою диференційованою процентною ставкою) №2116236 від 23 вересня 2024 року, що утворилася станом на 25 липня 2025 року, а саме - заборгованість за позикою у розмірі 2 195 (дві тисячі сто дев`яносто п`ять) гривень 94 копійки; 

- заборгованість за Договором про надання фінансового кредиту №66120-01/2025 від 30 січня 2025 року, що утворилася станом на 27 травня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень; заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 7 996 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто шість) гривень; заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 800 (вісімсот) гривень, а всього в загальному розмірі 16 796 (шістнадцять тисяч сімсот дев`яносто шість) гривень; 

- заборгованість за Договором про споживчий кредит №1773795 від 03 лютого 2025 року, що утворилася станом на 25 червня 2025 року, а саме: заборгованість за кредитом у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень; заборгованість за комісією за надання кредиту у розмірі 750 (сімсот п`ятдесят) гривень, а всього в загальному розмірі 3 750 (три тисячі сімсот п`ятдесят) гривень; 

- судовий збір у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 41 копійка. 

Заочне рішення може бути переглянуте за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення. 

Суддя: О.В. Вуїв