ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/10080/25 	
Суддя Закарпатського окружного адміністративного суду Микуляк П.П., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Пенсійного фонду України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач 1), Пенсійного фонду України (відповідач 2), яким просить суд: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області № 071850006588 від 25.07.2025 року про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при виході на пенсію;
- зобов`язати Пенсійний фонд України (або інший належний орган Пенсійного фонду України) прийняти рішення про призначення та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу XV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- стягнути з відповідача (відповідачів) на користь позивача суму сплаченого судового збору за подання даної позовної заяви за рахунок бюджетних асигнувань відповідного суб`єкта владних повноважень.

Позовна заява мотивована тим, що позивач працювала на посадах, на яких набула право на призначення та виплату їй грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Проте відповідачем 1 прийнято рішення, яким відмовлено в призначенні відповідної одноразової грошової допомоги, ОСОБА_1 працювала на посаді асистента вчителя, яка відсутня у переліку посад, передбаченому постановою Кабінету Міністрів України № 909 від 04.11.1993 р. Позивач вважає, що прийняте рішення порушує її права на належне пенсійне забезпечення, відтак, вважає оскаржуване рішення таким, що підлягає скасуванню.

Представником відповідача 1 подано відзив на позовну заяву, в якому представник заперечує проти задоволення позовних вимог та зазначає, що за результатами розгляду документів, доданих до заяви враховано весь страховий стаж по довідці № 01-52/153 від 06.06.2025 р. В результаті перерахунку страховий стаж позивачки на посаді, що дає право на виплату грошової допомоги, становить 32 роки 10 місяців. Проте, починаючи з 01.09.2021 р. по 24.06.2022 р., з 01.09.2022 р. по 21.07.2023 р., з 01.09.2023 р. по 19.07.2024 р. та з 02.09.2024 р. та по день досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 працювала на посаді асистента вчителя. Вищезазначена посада відсутня в переліку посад, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Постанови № 909 від 04.11.1993 р.
З огляду на наведене, представник відповідача 1 наголошує, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на вимогах норм чинного законодавства України, і, як наслідок - не підлягають задоволенню.

Представник відповідача 2 подав відзив на позовну заяву, в якому наголошує, що відповідно до пункту 2 Порядку № 1911 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, зокрема, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909. Позивач працювала на посаді асистента вчителя, що не передбачена Переліком № 909, а відтак право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 71 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058 позивач не має.

Згідно ч. 5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши всі докази, які мають юридичне значення для вирішення справи і розгляду спору по суті, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Закарпатській області та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
18.07.2025 р. позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про проведення перерахунку пенсії щодо призначення та виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, як працівнику освіти відповідно до Закону № 1058.
Згідно принципу екстериторіальності засобами програмного забезпечення заява Позивача та надані документи розподіллено на Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області для опрацювання. 
За результатами розгляду звернення було винесено рішення від 25.07.2025 р. № 071850006588 про відмову у перерахунку пенсії, відповідно до якого за результатами розгляду документів, доданих до заяви враховано весь страховий стаж по довідці № 01-52/153 від 06.06.2025 р., долученій до звернення № 1010 від 18.07.2025 р. В результаті перерахунку страховий стаж заявниці на посаді, що дає право на виплату грошової допомоги, становить 32 роки 10 місяців. Проте, починаючи з 01.09.2021 р. по 24.06.2022 р., з 01.09.2022 р. по 21.07.2023 р., з 01.09.2023 р. по 19.07.2024 р. та з 02.09.2024 р. та по день досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_1 працювала на посаді асистента вчителя. Вищезазначена посада відсутня в переліку посад, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до Постанови № 909 від 04.11.1993 р.
Вказаним рішенням позивачу відмовлено в призначенні грошової допомоги, у зв`язку з відсутністю на те законних підстав.
18 серпня 2025 р. позивач через особистий кабінет Порталу електронних послуг Пенсійного фонду України подала скаргу на рішення ГУ ПФУ у Вінницькій області до ГУ ПФУ у Вінницькій області про відмову у призначенні (виплаті) одноразової грошової допомоги при виході на пенсію.
За результатами розгляду вказаної скарги начальником ГУ ПФУ у Вінницькій області прийнято рішення про результати розгляду скарги та зазначено, що, оскільки, на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону № 1058, заявниця не займає посади, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, підстави для призначення ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відсутні.
Не погодившись із відмовою відповідача 1 у призначенні одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій при виході на пенсію, позивач звернулася до суду.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Зі змісту ч.3 ст.23 Загальної Декларації прав людини, п.4 частини 1 Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
За змістом статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.
Відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 5 листопада 1991 року № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років.
Пунктом 7-1 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Кабінет Міністрів України постановою від 23 листопада 2011 року № 1191 затвердив Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, який визначає умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» і «ж» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».
Із системного аналізу наведених вище норм вбачається, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується із наявністю у неї необхідного спеціального страхового стажу роботи на певних визначених законодавством посадах і вихід на пенсію саме з цих посад у закладах та установах державної і комунальної форми власності, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV будь-якого іншого виду пенсії.
Судом встановлено, що на момент виходу на пенсію позивача працювала на посаді асистента вчителя Ліцею імені Героїв 68-го батальйону Перечинської міської ради Закарпатської області.
Згідно з довідкою про підтвердження спеціального стажу для призначення одноразової грошової допомоги від 06.06.2025 p. № 01-52/153, виданою директором Ліцею імені Героїв 68-го батальйону Перечинської міської ради Закарпатської області Кидора А.Ю. на день досягнення пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», працювала в закладах, робота в яких дає право на вислугу років відповідно до п. «е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та постанови Кабінету Міністрів України № 1191 від 23.11.2011 р. «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошово; допомоги та її виплати» за професією, посадою асистента вчителя, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 906 «Про перелік закладів i установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугою років». Даний період (з 01.09.1988 р. по 05.06.2025 р.) підлягає врахуванню до страхового стажу при призначенні одноразової грошової допомоги та її виплати відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № l191 від 23.11.2011 p. «Про затвердження Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги та її виплати».
Переліком № 909 визначено, що робота в загальноосвітніх навчальних закладах дає право на отримання пенсії за вислугу років та в загальноосвітніх навчальних закладах, військових загальноосвітніх навчальних закладах, музичних і художніх школах передбачені посади: учителі, логопеди, вчителі-логопеди, вчителі-дефектологи, викладачі, сурдопедагоги, тифлопедагоги, вихователі, завідуючі та інструктори слухових кабінетів, директори, завідуючі, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної), навчально-виробничої частини або роботи з виробничого навчання, завідуючі навчальною і навчально-виховною частиною, завідувачі філіями, їх заступники з навчально-виховної (навчальної, виховної) роботи, соціальні педагоги (організатори позакласної та позашкільної виховної роботи з дітьми), практичні психологи, педагоги-організатори, майстри виробничого навчання, керівники гуртків, секцій, студій та інших форм гурткової роботи.
Тобто, посада асистента вчителя загальноосвітнього навчального закладу не значиться у Переліку № 909.
Разом із тим, постановою Кабінету Міністрів України № 963 від 14.06.2000 р. затверджено перелік посад педагогічних та науково-педагогічних працівників, яким посаду асистент вчителя загальноосвітнього навчального закладу з інклюзивним та інтегрованим навчанням віднесено до посад педагогічних працівників.
Постанова Кабінету міністрів України від 15.08.2011 р. № 872 «Про затвердження Порядку організації інклюзивного навчання у загальноосвітніх навчальних закладах» зазначає, що «особистісно орієнтоване спрямування навчально-виховного процесу забезпечує асистент вчителя, який бере участь у розробленні та виконанні індивідуальних навчальних планів та програм, адаптує навчальні матеріали з урахуванням індивідуальних особливостей навчально-пізнавальної діяльності дітей з особливими потребами».
З ініціативи Міністерства освіти і науки, молоді та спорту Міністерством соціальної політики доповнено Класифікатор професій посадою асистента вчителя інклюзивного навчання (наказ Держспоживстандарту від 28.07.2010 р. за № 327).
Посаду асистента вчителя передбачено Типовими штатними нормативами загальноосвітніх навчальних закладів, затвердженими наказом Міністерства освіти і науки від 06.12.2010 р. № 1205.
У листі Міністерства освіти і науки, молоді та спорту № 1/9-675 від 25.09.2012 «Щодо посадових обов`язків асистента вчителя» зазначено орієнтовні кваліфікаційні характеристики асистента вчителя в класі з інклюзивним навчанням, які розроблені у зв`язку з введенням зазначеної посади до типових штатних нормативів загальноосвітніх навчальних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки від 06.12.2010 р. за № 1308/8603.
Так, в описі посадових обов`язків асистента вчителя зазначено, що асистент вчителя забезпечує соціально-педагогічний супровід дитини з особливими освітніми потребами, разом із вчителем класу виконує навчальні, виховні, соціально-адаптаційні заходи, запроваджуючи ефективні форми їх проведення, допомагає дитині у виконанні навчальних завдань, залучає учня до різних видів навчальної діяльності; у складі групи фахівців бере участь у розробленні та виконанні індивідуальної програми розвитку дитини; адаптує навчальні матеріали з урахуванням індивідуальних особливостей навчально-пізнавальної діяльності дитини з особливими освітніми потребами.
На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що посада педагогічного працівника з врахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 р. № 909 та положень постанови Кабінету Міністрів України від 14.06.2000 р. № 963 поширюється і на посаду «асистент вчителя».
Подібна позиція підтримана Верховним Судом в ухвалі від 12 серпня 2024 року у справі № 420/18130/23.
З огляду на те, що позивач на момент призначення пенсії за віком працювала у відповідному закладі освіти та має достатній трудовий стаж роботи в такому закладі, при цьому, раніше не отримувала пенсію, суд вважає, що позивач має право на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Вказана позиція суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12.03.2019 р. у справі № 127/9277/17.
З урахуванням вищевикладеного, в силу приписів п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач має право на грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (яка не підлягає оподаткуванню).
При цьому, спірне рішення відповідача 1, є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що за наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Таким чином, сума судового збору сплачена позивачем при поданні позовної заяви підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1.
На підставі наведеного та керуючись ст. 5, 9, 19, 77, 78, 243, 246, 262 КАС України, суд, –
В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, Пенсійного фонду України про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області від 25 липня 2025 року № 071850006588 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (код ЄДРПОУ - 13322403) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 КАС України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя	П.П.Микуляк