ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2026	м. Дніпро	Справа № 904/7119/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.
за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.
та представників:
від позивача: Сидоренко О.А.
від відповідача: Вороновська О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження справу
за позовом Обласного комунального підприємства "Фармація" (49057, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Богдана Хмельницького, будинок 171; ідентифікаційний код 01976358)
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро" (49069, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Січових Стрільців, будинок 91Г; ідентифікаційний код 43664440)
про стягнення заборгованості у загальному розмірі 54 210,67 грн

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1. Стислий виклад позиції позивача

Позовні вимоги обґрунтовані безпідставним утриманням відповідачем грошових коштів у розмірі 31 447,74 грн, що, на думку позивача, підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Позивач зазначає, що вказана сума утворилася внаслідок переплати грошових коштів за договором суборенди нежитлової будівлі від 04.01.2021 № 04/01-2021, укладеним між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро", як орендарем, та Обласним комунальним підприємством "Фармація", як суборендарем.
У зв`язку з неповерненням відповідачем вказаних коштів позивач також заявляє вимоги про стягнення 3 732,37 грн – 3% річних; 19 030,56 грн – інфляційних втрат.

2. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач через свого представника в усному порядку в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та невідповідність фактичним обставинам справи. Зокрема, відповідач стверджує, що жодної заборгованості перед позивачем не існує, оскільки орендна плата була сплачена позивачем у повному обсязі за весь строк дії договору суборенди - 12 місяців, що відповідає умовам договору.
Відповідач зазначає, що позивач безпідставно вважає, що користувався майном лише 11 місяців, тоді як фактичне користування розпочалося з моменту підписання акту приймання-передачі і тривало відповідно до умов договору, який не був припинений чи розірваний належним чином у передбачений договором чи законом спосіб. 
При цьому відповідач стверджує, що відсутні будь-які докази повернення об`єкта оренди або заяв позивача про припинення договору.
Крім того, відповідач наголошує, що акт звірки, на який посилається позивач, складений не на момент припинення договору, а тому не підтверджує наявність переплати чи заборгованості.
Також відповідач вказує на неправомірність застосування позивачем положень статті 1212 Цивільного кодексу України, оскільки між сторонами існують договірні правовідносини, що виключає можливість застосування зазначеної норми закону. Грошові кошти були отримані на підставі чинного договору, а отже не є безпідставно набутими.
У зв`язку з відсутністю основного боргу відповідач також заперечує проти нарахування інфляційних втрат та 3% річних.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

До господарського суду 16.12.2025 надійшла позовна заява Обласного комунального підприємства "Фармація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро" про стягнення заборгованості за договором суборенди нежитлової будівлі №04/01-2021 від 04.01.2021 у загальному розмірі 54 210,67 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.12.2025 справу №904/7119/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
Ухвалою господарського суду від 19.12.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвалою господарського суду від 06.02.2026 призначено судове засідання у справі на 17.02.2026 о 10:10 год. Витребувано, відповідно до частини 6 статті 91 Господарського процесуального кодексу України, у позивача в строк до 13.02.2026 оригінали доданих до позовної заяви документів. Явку позивача та відповідача у призначене на 17.02.2026 о 10:10 год в судове засідання - визнано обов`язковою.
До господарського суду 12.02.2026 від представника позивача, на виконання вимог ухвали суду, надійшла заява (вх. суду №6820/26 від 12.02.2026), якою надано оригінали витребуваних документів.
У судове засідання 17.02.2026 з`явився повноважний представник позивача. Представник відповідача у вказане судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлялися належним чином.
Ухвалою суду від 17.02.2026 оголошено перерву у судовому засіданні у справі в межах розумного строку до 10.03.2026 о 12:40 год., надано учасникам справи можливість виконати пропозиції суду, викладені в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/7119/25, а також визнано обов`язковою явку позивача та відповідача у призначене на 10.03.2026 о 12:40 год. судове засідання.
До господарського суду 27.02.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові письмові пояснення (вх. суду №9481/26 від 27.02.2026) по справі.
До господарського суду 10.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №11176/26 від 10.03.2026) про вступ у справу, відповідно до якої вона, зокрема, просила суд відкласти розгляд справи для надання можливості представнику відповідача ознайомитися з матеріалами справи, а також продовжити представнику відповідача строк для надання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання 10.03.2026 з`явилися повноважні представник позивача та відповідача.
У вказаному судовому засіданні заслухано пояснення представника відповідача щодо скерованої до суду заяви (вх. суду №11176/26 від 10.03.2026).
Окрім цього представник відповідача усно просила суд відкласти судове засідання. Представник позивача не заперечував проти відкладення судового засідання в межах розумного строку. Суд протокольно задовольнив усне клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання.
Суд узгодив із представниками сторін дату та час наступного судового засідання з урахуванням часу, необхідного сторонам для подання до суду заяв по суті справи, а саме: 19.03.2026 о 15:30 год.
Ухвалою господарського суду від 10.03.2026 відкладено судове засідання у справі в межах розумного строку до 19.03.2026 о 15:30 год., надано учасникам справи можливість виконати пропозиції суду, викладені в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/7119/25, а також визнано обов`язковою явку позивача та відповідача у призначене на 19.03.2026 о 15:30 год. судове засідання.
До господарського суду 17.03.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив (вх. суду №12543/26 від 17.03.2026) на позовну заяву.
До господарського суду 19.03.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №12936/26 від 19.03.2026) стосовно строків подачі представником відповідача відзиву на позовну заяву.
Призначене на 19.03.2026 о 15:30 год. судове засідання не відбулось з незалежних від суду причин - у зв`язку із знеструмленням приміщення Господарського суду Дніпропетровської області, що підтверджується актом №28/26 від 19.03.2026.
Ухвалою господарського суду від 19.03.2026 відкладено судове засідання у справі в межах розумного строку до 02.04.2026 о 12:00 год., надано учасникам справи можливість виконати пропозиції суду, викладені в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 19.12.2025 у справі №904/7119/25, а також визнано обов`язковою явку позивача та відповідача у призначене на 02.04.2026 о 12:00 год. судове засідання.
До господарського суду 23.03.2026 від представника позивача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові письмові пояснення (вх. суду №13567/26 від 23.03.2026) по справі.
У судове засідання 02.04.2026 з`явилися повноважні представник позивача та відповідача.
У вказаному судовому засіданні заслухано пояснення представника відповідача стосовно пропущеного строку на подання відзиву на позовну заяву.
Представник позивача заперечував проти долучення до матеріалів справи відзиву на позовну заяву та просив суд залишити без розгляду.
Суд, заслухавши пояснення представників сторін, протокольно вирішив залишити відзив на позовну заяву без розгляду.
У вказаному судовому засіданні судом заслухані пояснення сторін щодо предмету спору та виниклих відносин за укладеним договором, обговорені питання, що стосуються розгляду справи по суті.
Суд, заслухавши пояснення сторін, у зв`язку із щільним графіком призначених судових засідань, протокольно вирішив оголосити перерву в судовому засіданні в межах розумного строку. Представники сторін не заперечували проти оголошення перерви в межах розумного строку.
Ухвалою суду від 02.04.2026 оголошено перерву у судовому засіданні у справі в межах розумного строку до 06.04.2026 о 12:00 год.
До господарського суду 02.04.2026 від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли додаткові письмові пояснення (вх. суду №15728/26 від 02.04.2026) по справі.
У судове засідання 06.04.2026 з`явилися повноважні представник позивача та відповідача.
У вказаному судовому засіданні за наслідками розгляду даної справи оголошено вступну та резолютивну частини судового рішення.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у даній справі виник у зв`язку із заявленими позивачем вимогами про стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 31 447,74 грн, які на думку останнього, були надмірно сплачені за договором суборенди нежитлової будівлі №04/01-2021 від 04.01.2021 та підлягають поверненню. Також позивачем заявлено вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих у зв`язку з неповерненням зазначених коштів.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт укладення між сторонами договору суборенди, його умови.
(2) Факт перерахування позивачем спірних грошових коштів на користь відповідача.
(3) Наявність або відсутність правових підстав для утримання відповідачем спірних грошових коштів.
(4) Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

1. Укладення між сторонами договору суборенди нежитлової будівлі, його умови.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро", як орендарем, та Обласним комунальним підприємством "Фармація", як суборендарем було укладено договір суборенди нежитлової будівлі № 04/01-2021 (далі - договір, а.с. 8-11).
Згідно із пунктом 1.1. договору орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю торгівельного приміщення - № 9, загальною площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Широка, будинок 43 Б, надалі "об`єкт оренди".
Відповідно до пункту 1.2. договору об`єкт оренди, що передається в суборенду, знаходиться у володінні та користуванні орендаря у відповідності до договору оренди нежитлової будівлі № 0409/2020 від 01 жовтня 2020 року між орендарем та Товариством з обмеженою відповідальністю "Статтрейдкомпанія" названим у подальшому "орендодавець".
Об`єкт оренди передається в суборенду для здійснення підприємницької діяльності – роздрібна торгівля лікарськими засобами.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що приймання-передача об`єкта оренди здійснюється суборендарем та орендарем і оформлюється актом приймання-передачі.
Згідно пункту 3.1. договору строк дії договору оренди визначений 12 календарних місяців.
Відповідно до пункту 3.2. договору передбачено, що після закінчення строку дії договору, суборендар має пріоритетне право на укладання нового договору оренди об`єкта оренди.
Також пунктом 3.3. договору сторони погодили, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов даного договору оренди за один місяць до закінчення строку дії договору, він вважається поновленим на той самий строк (12 календарних місяців) і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором (стаття 764 Цивільного кодексу України). Сторони домовились, що під поновленням даного договору на новий строк розуміється встановлення нового строку дії даного договору на 12 календарних місяців з дати закінчення строку дії даного договору. Таке поновлення договору на новий строк не вважається збільшенням чи продовженням строку даного договору, що закінчився, а є встановленням нового строку, що відбувається з настанням відкладальної умови (відсутністю заперечень однієї із сторін про припинення чи зміну цього договору протягом місяця та продовження користування майном) та не потребує його нотаріального посвідчення і не тягне за собою нікчемність такого договору (пункт 2.9 постанови пленуму Вищого господарського суду України від 29.05.2013 № 12 "Про деякі питання практики застосування законодавства про оренду (найм) майна").
Строк дії даного договору може бути зменшений за згодою сторін, згідно з умовами цього Договору або за рішенням суду (пункт 3.4. договору).
Пунктом 3.5. договору передбачено, що чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; закінчення або дострокового розірвання договору оренди нежитлової будівлі № 0409/2020 від 01.10.2020 між орендарем і ТОВ «Статтрейдкомпанія»; загибелі об`єкта оренди; дострокового розірвання за взаємною згодою сторін, згідно з умовами цього Договору або за рішенням суду; банкрутства суборендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
Відповідно до пунктів 4.1. та 4.2. орендна плата є платежем, який вносить суборендар орендарю, незалежно від наслідків господарської діяльності. Плата за оренду по договору сплачується суборендарем щомісячно до 5 (п`ятого) числа за поточний місяць шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок орендаря (або внесення грошових коштів через касу орендаря) в національній валюті України - гривні, або іншим, незабороненим законодавством України способом на підставі рахунків виставлених орендарем.
Згідно пункту 4.3. договору орендна плата починає нараховуватись з 1 (першого) дня після підписання акту приймання-передачі об`єкта оренди.
Пунктом 4.4. договору сторони визначили, що орендна плата за об`єкт оренди становить 40 620,00 гривень 00 копійок без ПДВ за один календарний місяць.
До розміру орендної плати не входить плата за комунальні послуги, вартість експлуатаційних витрат та плата за користування земельною ділянкою. Суборендар компенсує орендарю витрати на оплату електроенергії, водопостачання та водовідведення згідно показників лічильників, відповідно до норм та діючих тарифів, на підставі наданих орендарем рахунків, один раз на місяць, протягом 10 робочих днів з дня отримання рахунків. Плата за користування земельною ділянкою та експлуатаційні витрати сплачуються по окремо наданих рахунках (пункт 4.5. договору).
Після закінчення строку дії договору оренди чи при достроковому його розірванні або припиненні суборендар зобов`язаний на протязі 3-х днів повернути об`єкт оренди орендарю в аналогічному порядку, встановленому при передачі об`єкту оренди суборендарю цим договором (пункт 7.1. договору).
Судом встановлено, що у вказаному договорі сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов, встановлених законом для даного виду договорів, отже, з урахуванням презумпції правомірності правочину, такий договір є правомірним, укладеним та таким, що породжує у сторін права та обов`язки щодо його виконання.
У матеріалах справи відсутні та сторонами не надані докази визнання недійсним даного договору чи визнання неукладеним в певній частині. Також відсутні докази про розірвання такого договору.
На виконання умов договору між сторонами підписано акт приймання-передачі від 01.03.2021 (а.с. 12) нежитлового приміщення у відповідності до умов договору №04/01-2021 суборенди нежитлової будівлі від 04.01.2021, відповідно до якого орендар передає, а суборендар приймає в строкове платне користування нежитлову будівлю торгівельного приміщення загальною площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Широка, будинок 43 Б для здійснення підприємницької діяльності.

2. Перерахування позивачем спірних грошових коштів на користь відповідача.

Відповідно до фільтрованої виписки Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з рахунку НОМЕР_1 за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 щодо позивача (а.с. 13) вбачається, що позивачем здійснено перерахування на користь відповідача грошових коштів у загальному розмірі 460 727,74 грн в рахунок оплати орендної плати та відшкодування комунальних послуг.
Крім того факт сплати грошових коштів у загальному розмірі 460 727,74 грн підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с. 90– 107), які містять посилання у призначенні платежу на договір № 04/01-2021 від 04.01.2021.
Згідно із актом звірки взаємних розрахунків за період 2021 рік (а.с. 14) відповідачем визначено наявність переплати позивача у розмірі 31 447,74 грн.

3. Наявність або відсутність правових підстав для утримання відповідачем спірних грошових коштів.

Позивач зазначає, що спірні грошові кошти у розмірі 31 447,74 грн є надмірно сплаченими за договором суборенди нежитлової будівлі №04/01-2021 від 04.01.2021, у зв`язку з припиненням користування об`єктом оренди у листопаді 2021 року, та підлягають поверненню як такі, що безпідставно утримуються відповідачем. При цьому позивач вказує, що об`єкт оренди було фактично звільнено 30.11.2021, однак акт приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди сторонами не підписано з причин, що, за твердженням позивача, не залежали від нього.
Крім того, позивач посилається на акт звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021, відповідно до якого, за його твердженням, обліковується переплата за договором суборенди у розмірі 31 447,74 грн.
Відповідач заперечує проти зазначених доводів та вказує, що спірні грошові кошти отримані на підставі чинного договору суборенди, строк дії якого становив 12 календарних місяців та, за відсутності належного припинення, підлягав поновленню на тих самих умовах. При цьому відповідач зазначає, що відповідно до умов договору припинення користування об`єктом оренди підтверджується оформленням акта приймання-передачі (повернення), який сторонами підписаний не був, у зв`язку з чим, на думку відповідача, відсутні підстави вважати договір припиненим, а користування об`єктом оренди таким, що припинилося.
Водночас відповідач звертає увагу, що акт звірки взаємних розрахунків складено станом на 31.12.2021, тобто до закінчення строку дії договору суборенди, та не підтверджує припинення договірних правовідносин між сторонами.

4. Правомірність нарахування 3% річних та інфляційних втрат.

Позивач зазначає, що у зв`язку з неповерненням відповідачем спірних грошових коштів у розмірі 31 447,74 грн у останнього виникло прострочення грошового зобов`язання, у зв`язку з чим позивачем заявлено до стягнення 3% річних та інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Відповідач, у свою чергу, заперечує проти зазначених вимог та вказує, що обов`язок щодо повернення спірних грошових коштів у нього відсутній, оскільки такі кошти отримані на підставі договору суборенди. У зв`язку з цим відповідач вважає, що підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат відсутні.

ІV. Мотиви суду

1. Норми права, які застосував суд.

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (стаття 530 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).
Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Згідно із статтею 614 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов`язання, є нікчемним.
Згідно із частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (в редакції, чинній на час укладання договору). 
Відповідно до частин 1 та 5 статті 762 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання договору) за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Частиною 1 статті 763 Цивільного кодексу України передбачено, що договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Відповідно до статті 764 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на час укладання договору), якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.
Згідно зі статтею 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 № 132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності. 
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, господарський суд зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, 04.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро", як орендарем, та Обласним комунальним підприємством "Фармація", як суборендарем було укладено договір суборенди нежитлової будівлі № 04/01-2021 (а.с. 8-11).
На підставі вказаного договору між сторонами виникли господарські правовідносини щодо передачі у строкове платне користування нежитлового приміщення та здійснення розрахунків за його користування.
На виконання умов договору між сторонами підписано акт приймання-передачі від 01.03.2021 (а.с. 12), відповідно до якого орендар передав, а суборендар прийняв у строкове платне користування нежитлову будівлю торгівельного приміщення загальною площею 67,7 кв.м., що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Широка, будинок 43 Б.
З урахуванням положень пункту 4.3 договору, відповідно до якого нарахування орендної плати розпочинається з дня, наступного за днем підписання акта приймання-передачі, а також фактичного підписання такого акта 01.03.2021, господарський суд виходить із того, що фактичне користування об`єктом оренди та виконання зобов`язань за договором розпочалося саме з цієї дати.
З наданої позивачем фільтрованої виписки Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" з рахунку за період з 01.01.2021 по 31.12.2021 (а.с. 13) вбачається, що позивачем перераховано на користь відповідача грошові кошти у загальному розмірі 460727,74 грн в рахунок оплати орендної плати та відшкодування комунальних послуг.
Крім того, факт сплати грошових коштів у загальному розмірі 460 727,74 грн підтверджується наданими до матеріалів справи платіжними дорученнями (а.с. 90– 107), які містять посилання у призначенні платежу на договір № 04/01-2021 від 04.01.2021.
При цьому згідно з підписаним сторонами актом звірки взаємних розрахунків за період 2021 року (а.с. 14) визначено наявність переплати позивача у розмірі 31 447,74 грн.
Суд зазначає, що підписаний сторонами акт звірки взаємних розрахунків підтверджує лише стан бухгалтерського обліку взаєморозрахунків між сторонами на певну дату, однак не є правочином, спрямованим на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків сторін, зокрема не підтверджує виникнення у відповідача самостійного грошового зобов`язання з повернення коштів.
Сам по собі факт відображення у бухгалтерському обліку переплати не свідчить про відсутність правової підстави набуття коштів або виникнення обов`язку їх повернення поза межами умов укладеного договору.
Крім того, такий акт не підтверджує припинення договірних правовідносин між сторонами, повернення об`єкта оренди у порядку, передбаченому договором, а також відсутність правової підстави, на якій відповідачем отримано спірні кошти.
Таким чином, навіть за наявності відображеної у бухгалтерському обліку переплати, така обставина не є самостійною та достатньою підставою для висновку про виникнення у відповідача обов`язку з повернення грошових коштів поза межами умов укладеного між сторонами договору.
Відтак, зазначений документ підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі та не може бути самостійною підставою для висновку про наявність у відповідача обов`язку з повернення спірних грошових коштів.
Предметом спору у даній справі є не лише факт перерахування коштів та наявність їх переплати за даними бухгалтерського обліку сторін, а насамперед наявність або відсутність правової підстави для набуття чи збереження відповідачем спірної суми.
Звертаючись із даним позовом, позивач посилається на те, що об`єкт оренди було фактично звільнено 30.11.2021, у зв`язку з чим кошти у розмірі 31 447,74 грн є надмірно сплаченими та підлягають поверненню на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Однак такі доводи позивача господарський суд вважає необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до пунктів 2.1, 7.1 договору, укладеного між сторонами, приймання-передача об`єкта оренди здійснюється суборендарем та орендарем і оформлюється актом приймання-передачі. Зі змісту договору вбачається, що саме акт приймання-передачі є належною формою документального оформлення як передачі, так і повернення об`єкта оренди.
Матеріали справи не містять акта приймання-передачі (повернення) об`єкта оренди, підписаного сторонами, а також інших належних та допустимих доказів, які б беззаперечно підтверджували припинення користування позивачем спірним приміщенням саме 30.11.2021 у порядку, передбаченому договором.
Посилання позивача на те, що акт повернення не був підписаний з причин, які від нього не залежали, не спростовує відсутності належного документального підтвердження припинення договірних правовідносин, оскільки відповідні обставини, на які посилається позивач, самі по собі не свідчать про припинення дії договору та не підтверджують втрату відповідачем правової підстави для утримання спірних коштів.
Сам по собі факт можливого фактичного звільнення об`єкта оренди без належного оформлення його повернення у спосіб, передбачений договором, не припиняє дії договору та не звільняє суборендаря від обов`язку сплачувати орендну плату.
Суд зазначає, що для вирішення спору має значення не лише формальне дотримання сторонами порядку повернення об`єкта оренди, визначеного договором, а й фактичне користування майном у спірний період.
Разом з тим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували припинення фактичного користування об`єктом оренди з 30.11.2021, зокрема доказів передачі ключів, звільнення приміщення, припинення доступу до нього або інших обставин, що свідчать про втрату володіння та користування майном.
Відсутність таких доказів у сукупності з непідписанням акту повернення об`єкта оренди не дає суду підстав дійти висновку про припинення користування майном позивачем у спірний період.
Згідно із пунктом 3.3 договору у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору за один місяць до закінчення строку його дії, договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором.
При цьому пунктом 3.5. договору передбачено, що чинність договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; закінчення або дострокового розірвання договору оренди нежитлової будівлі № 0409/2020 від 01.10.2020 між орендарем і ТОВ «Статтрейдкомпанія»; загибелі об`єкта оренди; дострокового розірвання за взаємною згодою сторін, згідно з умовами цього Договору або за рішенням суду; банкрутства суборендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
В судовому засіданні представник позивача, як на підставу припинення чинності договору, посилався саме на дострокове розірвання сторонами договору, яке, за його словами, відбулося в усній формі, а тому за його твердженням відповідач має повернути кошти на підставі статті 1212 Цивільного кодексу України.
Доказів направлення відповідачу заяви про припинення або зміну умов договору, доказів будь-яких конклюдентних дій відповідача, а також доказів належного дострокового розірвання договору позивачем суду не надано.
Суд також зазначає, що складення акта звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 саме по собі не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами.
Такий акт не підтверджує повернення об`єкта оренди у порядку, передбаченому договором, а також не свідчить про відсутність правової підстави, на якій відповідачем отримано спірні грошові кошти.
Відтак, незалежно від дати його складання, акт звірки не є достатнім доказом припинення користування об`єктом оренди або виникнення у відповідача обов`язку з повернення спірної суми.
За змістом статті 1212 Цивільного кодексу України обов`язок повернути майно виникає за умови, якщо воно набуте або збережене без достатньої правової підстави або така підстава у подальшому відпала.
У пунктах 22-25, 34 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06.02.2019 у справі № 923/921/17 викладено правові висновки, відповідно до яких кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою за рахунок іншої; відсутність правової підстави для такого набуття або відпадіння такої підстави у подальшому; у разі виникнення спору щодо набуття або збереження майна без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень глави 83 Цивільного кодексу України; для застосування положень статті 1212 Цивільного кодексу України достатнім є встановлення факту набуття або збереження майна за рахунок іншої особи та відсутності правової підстави для цього.
Отже, за наявності між сторонами чинних договірних правовідносин та відсутності належних доказів припинення дії договору або відпадіння правової підстави набуття спірних коштів, спірні правовідносини мають виключно договірний характер та регулюються нормами, що визначають виконання зобов`язань за договором, у зв`язку з чим застосування положень глави 83 Цивільного кодексу України є безпідставним.
Судом встановлено, що спірні грошові кошти були сплачені позивачем у межах та на виконання договору суборенди, який не визнаний недійсним, не визнаний неукладеним, а докази його належного припинення матеріали справи не містять.
Таким чином, надані позивачем докази не підтверджують відсутності правової підстави для збереження відповідачем спірної суми, тоді як доводи відповідача про договірний характер спірних правовідносин, відсутність належного припинення договору та непідписання сторонами акта повернення об`єкта оренди є більш вірогідними, узгоджуються з умовами укладеного договору та матеріалами справи.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення 31 447,74 грн, як безпідставно утримуваних коштів, є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд зазначає таке.
Згідно із статтею 625 Цивільного кодексу України відповідальність у вигляді інфляційних втрат та 3% річних настає у разі прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки у даному випадку господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для виникнення у відповідача обов`язку з повернення позивачу спірних грошових коштів, відсутні і правові підстави вважати, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання.
Отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат є похідними від основної вимоги, а тому у зв`язку з відмовою у задоволенні вимоги про стягнення 31447,74 грн також не підлягають задоволенню.
Крім того, господарський суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття судового рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Фармація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро" про стягнення 31 447,74 грн безпідставно утримуваних коштів, 3 732,37 грн 3% річних та 19030,56 грн інфляційних втрат є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

V. Висновки суду

Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за здійсненням правосуддя. Водночас суд не зобов`язаний надавати відповідь на кожен аргумент сторін, а повинен викласти мотиви прийнятого рішення з урахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів.
Оцінивши подані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено відсутності правової підстави для набуття та збереження відповідачем спірних грошових коштів.
Матеріалами справи встановлено, що спірні грошові кошти були сплачені позивачем на виконання умов договору суборенди, який був чинним та не припинений у встановленому законом і договором порядку.
Сам по собі акт звірки взаємних розрахунків не підтверджує наявності у відповідача обов`язку з повернення коштів та не свідчить про відсутність правових підстав для їх утримання, оскільки підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами у справі.
Доказів належного припинення договору суборенди, повернення об`єкта оренди у порядку, передбаченому договором, а також відпадіння правової підстави для набуття відповідачем спірних коштів позивачем не надано.
Суд зазначає, що застосування статті 1212 Цивільного кодексу України можливе лише за відсутності або відпадіння правової підстави набуття майна.
У даному випадку спірні кошти сплачені на виконання чинного договору суборенди, а позивачем не доведено ані припинення договору, ані припинення користування об`єктом оренди, що виключає можливість визнання таких коштів безпідставно набутими.
Враховуючи відсутність у відповідача обов`язку з повернення спірних грошових коштів, відсутні також правові підстави для нарахування та стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.
Таким чином, позовні вимоги Обласного комунального підприємства "Фармація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро" є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

VІ. Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, - 

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Обласного комунального підприємства "Фармація" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рент груп-Дніпро" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 54 210,67 грн - відмовити у повному обсязі.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 06.04.2026

Суддя Т.В. Іванова