КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Апеляційне провадження 
№ 22-ц/824/887/2026

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2026року  місто Київ
справа № 371/988/22

Київський апеляційний судв складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.
суддів: Ратнікової В.М., Кирилюк Г.М.
за участю секретаря судового засідання - Балкової А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» та за апеляційною скаргоюпозивача Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Поліщука А.С., у справі за позовом Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини», ОСОБА_1 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Миронівська міська рада Київської області про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору оренди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське», треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини», Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Миронівська міська рада Київської області про визнання державного акту на право постійного користування земельною ділянкою в частині таким, що втратив чинність, -

В С Т А Н О В И В:
В жовтні 2022 року позивач КСП «Маслівське» звернувся до Миронівського районного суду Київської області з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позову просив:
витребувати на користь КСП «Маслівське» з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009, площею 4,2896 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миронівської територіальної громади (за межами с. Маслівка) Обухівського району Київської області;
визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009, площею 4,2896 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миронівської територіальної громади (за межами с. Маслівка) Обухівського району Київської області;
витребувати на користь КСП «Маслівське» з незаконного володіння ОСОБА_1 , земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014, площею 2,1448 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миронівської територіальної громади (за межами с. Маслівка) Обухівського району Київської області;
визнати недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014, площею 2,1448 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миронівської територіальної громади (за межами с. Маслівка) Обухівського району Київської області.
В обґрунтування вимог посилався на те, що слідчим відділом Миронівського ВП ГУ НП в Київській області здійснюється досудове розслідування в рамках кримінального провадження №12020110220000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.
В межах вказаного кримінального провадження позивача КСП «Маслівське» визнано потерпілим.
Вказував, що в ході ознайомлення з матеріалами вказаного кримінального провадження позивачу стало відомо, що в рамках досудового розслідування було призначено та проведено земельно-технічну експертизу, за результатами якої було складено висновок судового експерта від 07 грудня 2020 року №226/12-2020.
В результаті проведеної експертизи було встановлено, що на земельну ділянку державної власності з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001 площею 312,6149 га, яка на підставі акту на право постійного користування земельною ділянкою (серії ЯЯ № 153883) перебуває на праві постійного користування у ДП «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» повністю накладаються земельні ділянки: кадастровий номер 3222984300:02:025:0014 та кадастровий номер 3222984300:02:025:0009.
Зазначав, що відповідно до відомостей, які містяться в Державному реєстрі речових прав та їх обтяжень, ці земельні ділянки на момент подання позову належать на праві приватної власності ОСОБА_1 , яка набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014 на підставі договору міни, укладеного з ОСОБА_2 .
На земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009 ОСОБА_1 набула право власності на підставі договору міни, укладеного з ОСОБА_3 .
Посилався на те, що підставою для набуття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на зазначені земельні ділянки стало розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 29 жовтня 2013 №419 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам - працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області».
Вказував, що позивач є правонаступником ДП «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» та в порядку правонаступництва до нього перейшло право постійного користування земельною ділянкою державної власності з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001 площею 312,6149 га, яка на підставі акту на право постійного користування земельною ділянкою (бланк серії серії ЯЯ №153883) перебувала на праві постійного користування у ДП «СП «Маслівське».
Таким чином, позивач є титульним володільцем зазначеної земельної ділянки.
Позивач вважає, що спірні земельні ділянки були виведені із земель державної власності незаконно, а їх передача у приватну власність за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001 (яка перебуває на праві постійного користування у КСП «Маслівське») відбулась з порушенням норм діючого законодавства та призвела до порушення законних прав та інтересів позивача.
Посилався на те, що спірні земельні ділянки вибули з державної власності і володіння титульного володільця та були передані у приватну власність: за відсутності рішення органу, уповноваженого розпоряджатися землями державної форми власності; не у передбачений законом спосіб; з порушенням порядку, встановленого для даного виду державного сільськогосподарського підприємства.
В листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з зустрічним позовом, в якому просила:
визнати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, серії ЯЯ №153883 від 23 грудня 2009 року, кадастровий номер 3222984300:02:228:0001, загальною площею 312,6149 умовно кадастрових гектарів, виданий згідно до Розпорядження Миронівської РДА №569 від 30 листопада 2009 року, в частині земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада, ДП 1 пай 47, вид використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, отриманої в процесі безоплатної приватизації згідно земельних часток (паїв) ОСОБА_3 із земель КСП «Маслівське», площею 4,2896 умовно кадастрових гектарів таким, що втратив чинність з 27 червня 2014 року;
визнати державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, серії ЯЯ №153883 від 23 грудня 2009 року, кадастровий номер 3222984300:02:228:0001, загальною площею 312,6149 умовно кадастрових гектарів, виданий згідно до Розпорядження Миронівської РДА №569 від 30 листопада 2009 року, в частині земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада, ДП 1 пай 45а, вид використання: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності якого зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, від 15 грудня 2016 року, номер запису про право власності: 18191691, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі правна нерухоме майно:1126821532229, отриманої в процесі безоплатної приватизації згідно земельних часток (паїв) ОСОБА_4 із земель КСП «Маслівське», площею 2,1448 умовно кадастрових гектарів, таким, що втратив чинність з 15 грудня 2016 року.
В обґрунтування вимог посилалася на те, що спірні земельні ділянки належать їй на підставі договорів міни від 13 листопада 2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009 та від 19 січня 2017 року на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014.
Вказувала, що зазначені земельні ділянки, раніше входили до складу земель КСП «Маслівське», посвідчених державним актом, який охоплював земельну ділянку, загальною площею 312,6149 умовно кадастрових гектарів, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Зазначала, що землі, про які зазначено в Державному акті, в подальшому передавалися у приватну власність у процесі розпаювання колишніми членами КСП, за розпорядженням Миронівської РДА від №76 від 26 лютого 2013 року, розпорядження Миронівської РДА №419 від 29 жовтня 2013 року про передачу земельних ділянок у власність членам КСП (працівникам ДП «СП «Маслівське», а також пенсіонерам з їх числа).
Посилалася на те, що враховуючи подану КСП земельно-технічну експертизу, вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001 площею 312,6149 умовно кадастрових гектарів, розпайована, та поділена на новоутворені земельні ділянки, яким присвоєно кадастрові номери, та проведено реєстрацію у Державному земельному кадастрі, отже очевидно, що земельна ділянка зазначена в Державному акті одноразово змінювала межі.
Вказувала, що з моменту одержання нею земельних ділянок площею 4,2896 умовно кадастрових гектарів та площею 2,1448 умовно кадастрових гектарів, вказані зміни знесено не було і такі, після 02 липня 2003 року внести неможливо, у зв'язку із змінами в чинному земельному законодавстві, що в свою чергу і стало підставою звернення позивача до суду із відповідним позовом, оскільки іншого позасудового порядку вирішення даного питання, пов'язаного із внесенням змін до Державного акту, не існує.
Зазначала, що державний акт не відображає актуальної інформації щодо фактичного складу земель, в свою чергу, ставить під сумнів можливість зазначати належність земельних ділянок до складу земель, які зазначені в державному акті,лише на підставі графічного зображення плану зовнішніх меж земель.
Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року позов КСП «Маслівське» задоволено частково.
Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009 загальною площею 4,2896 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Маслівської сільської ради Обухівського району Київської області.
Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014 загальною площею 2,1448 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в межах Маслівської сільської ради Обухівського району Київської області.
Решту позову КСП «Маслівське» залишено без задоволення.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь КСП «Маслівське» сплачений судовий збір в розмірі 4986,81 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач ТОВ «Нива Миронівщини» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог КСП «Маслівське» відмовити, зустрічну позовну заяву задовольнити.
В обґрунтування вимог посилався на те, що з матеріалів справи вбачається, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться записи про право приватної власності на земельні ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009 площею 4,2896 га та 3222984300:02:025:0014 загальною площею 2,1448 га за відповідачем  ОСОБА_1 , проте, позовні вимоги про скасування записів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно позивачем не заявлялися, отже суд позбавлений права вирішення даного питання.
Вказував, що спірні земельні ділянки належать відповідачу ОСОБА_1 на підставі договорів міни. Жодного рішення про визнання недійсними, неукладеними даних договорів не приймалося.
Зазначав, що судом першої інстанції проігноровано приписи ст.92 ЗК України, а саме, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.
Посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в порядку правонаступництва відповідно до приписів ст.ст.102, 104 ЦК України, КСП не набуло право постійного користування на спірні земельні ділянки державної форми власності.
Вказував, що оскільки Миронівським районним судом Київської області було відмовлено у задоволенні основної позовної вимоги про витребування земельних ділянок, не підлягали задоволенню й похідні вимоги про визнання недійсним договорів оренди.
Зазначав, що суд першої інстанції проігнорував доводи сторін у справі та наявні докази в матеріалах справи та протиправно не застосував до даних правовідносин строк позовної давності, який сплив.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, позивач КСП «Маслівське» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення процесуальних норм права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати частково, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо витребування на користь КСП«Маслівське» з незаконного володіння ОСОБА_1  земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009 площею 4,2896 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миронівської територіальної громади (за межами с. Маслівка) Обухівського району Київської області; та земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014 площею 2,1448 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Миронівської територіальної громади (за межами с. Маслівка) Обухівського району Київської області та ухвалити нове рішення, яким позові вимоги задовольнити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог посилався на те, що судом першої інстанції було встановлено, що спірні земельні ділянки вибули з законного користування КСП «Маслівське» (титульного володільця, тобто особи, якій майно було передано у володіння державою) поза його волі. Отже, відповідно до ст.396 ЦК України КСП «Маслівське» наділене правом вимагати надання судового захисту такому праву на рівні з власником, а також із застосуванням таких способів захисту, які законом надано власнику такого майна.
Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 13 грудня 2023 року по справі №371/429/21, оскільки у межах справи №371/429/21 Верховним Судом було відмовлено КСП «Маслівське» у задоволенні позовних вимог щодо витребування спірних земельних ділянок на користь Миронівської міської ради як власника землі. В той же час, у справі, що розглядається, позовними вимогами є витребування спірних земельних ділянок на користь КСП «Маслівське»як неволодіючого законного користувача цими земельними ділянками, а не на користь Миронівської міської ради.
Судове засідання проводилося в режимі відеоконференції.
В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача КСП «Маслівське» підтримала доводи своє апеляційної скарги, просила її задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» просила відмовити.
Представник відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» підтримала доводи своє апеляційної скарги, просила її задовольнити, проти доводів апеляційної скарги позивача заперечувала.
Представник відповідача Кришньової В.Д. просила задовольнити апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Нива Миронівщини», проти доводів апеляційної скарги позивача заперечувала та просила залишити її без задоволення.
Треті особи: Головне управління Держгеокадастру в Київській області, Миронівська міська рада Київської області в судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Від МиронівськоїміськоїрадиКиївської області надійшла заява, в якій остання просила розглядати справу у відсутність її представника.
Колегія суддів вважає за можливе розглядати справуу відсутність осіб, які не з'явилися у судове засідання на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883, ДП«Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» передано у постійне користування земельну ділянку з кадастровим номером: 3222984300:02:228:0001, загальною площею 312,6149 га, що знаходитьсяза адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада, з цільовим призначенням для ведення сільськогосподарського виробництва.
На підставі наказу Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській області від 29 лютого 2012 року №14-25-2/1 було відновлено процедуру приватизації ДП «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», код ЄДРПОУ 35388896.
03 липня 2012 року Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Київській області затверджено План приватизації державного майна ДП «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське».
Пунктом п.2.1 розділу VII Плану передбачалося здійснити приватизацію ДП «СП «Маслівське» шляхом перетворення його в Колективне сільськогосподарське підприємство «Маслівське».
Відповідно до відомостей Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське» земельна ділянка, кадастровий номер 3222984300:02:208:0001, входить до переліку майна об?єкта приватизації. 
21 грудня 2012 року наказом Регіонального відділення Фонду Державного майна України по Київській області №25-7/1 прийнято рішення про завершення приватизації ДП СП «Маслівське» шляхом перетворення його в КСП «Маслівське».
Таким чином, КСП «Маслівське» утворено відповідно до наказу регіонального відділення Фонду державного майна України у Київській області від 29 лютого 2012 року №14-25-2/1 та протоколу установчих зборів КСП «Маслівське» від 12 грудня 2012 року №1, шляхом перетворення ДП «СП «Маслівське», та є правонаступником цього державного підприємства, в тому числі щодо права постійного користування землею.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення земельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Центру будівельних та земельних експертиз від 07 грудня 2020 року №226/12-2020 у кримінальному провадженні №12020110220000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 366 КК України, на земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001 накладаються на земельні ділянки із кадастровими номерами: 3222984300:02:025:0014; 3222984300:02:025:0009.
Тобто земельні ділянки із кадастровими номерами: 3222984300:02:025:0014; 3222984300:02:025:0009 входять в склад земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001, право постійного користування на яку згідно Державного акту від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883 належить позивачу.
Із копій договорів міни від 19 січня 2017 року та 13 листопада 2017 року, вбачається що ОСОБА_1 набула права власності на спірні земельні ділянки на підставі договорів міни, укладених із:
ОСОБА_2 , за умовами якого останній передав ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:025:0014, площею 2,1448 га, а вона йому земельну ділянку площею 0,01 га;
ОСОБА_3 , за умовами якого остання передала ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 3222984300:02:025:0009, площею 4,2896 га, а вона їй земельну ділянку площею 0,01 га.
Із пунктів 7 зазначених договорів міни вбачається, що ОСОБА_3 у 2014 році, а ОСОБА_2 у 2016 році набули право власності на спірні земельні ділянки, у зв'язку із чим їм було видано свідоцтва про право власності на нерухоме майно.
ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на спірні земельні ділянки на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам - працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області» від 29 жовтня 2013 року №419.
Як вбачається із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності:
земельна ділянка із кадастровим номером 3222984300:02:025:0009, має площу 4,2896 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві власності ОСОБА_1 , яка набула право власності на цю земельну ділянку на підставі договору міни від 13 листопада 2017 року;
земельна ділянка із кадастровим номером 3222984300:02:025:0014, має площу 2,1448 га, з цільовим призначенням: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належить на праві власності ОСОБА_1 , яка набула право власності на цю земельну ділянку на підставі договору міни від 19 січня 2017 року.
11 лютого 2028 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» було укладено договори оренди вказаних земельних ділянок №КВ-40 та №КВ-39, строком до 31 грудня 2032 року.
З викладеного вбачається, що із земельної ділянки 3222984300:02:228:0001, посвідченої Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883, фактично було виділено дві окремі земельні ділянки, їм присвоєно окремі кадастрові номери: 3222984300:02:025:0014; 3222984300:02:025:0009, при цьому вказані земельні ділянки змінили форму власності із державної на приватну, які в подальшому відповідачем ОСОБА_1 були передані в оренду відповідачу ТОВ «Нива Миронівщини».
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач КСП «Маслівське» посилався на те, що спірні земельні ділянки були виведені із земель державної власності незаконно, а їх передача у приватну власність за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:228:0001, яка перебуває на праві постійного користування у КСП «Маслівське» відбулось з порушенням норм діючого законодавства та призвела до порушення законних прав та інтересів позивача.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду з зустрічним позовом посилалася на те, що державний акт серії ЯЯ №153883 від 23 грудня 2009 року не відображає актуальної інформації щодо фактичного складу земель, що в свою чергу, ставить під сумнів можливість зазначати належність земельних ділянок до складу земель, які зазначені в державному акті лише на підставі графічного зображення плану зовнішніх меж земель.
Надаючи правову оцінку розпорядженню Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 29 жовтня 2013 року №419 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області» на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_2 набули право власності на спірні земельні ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов?язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто, Миронівська районна державна адміністрація Київської області, як орган державної влади зобов?язана діяти виключно в межах повноважень наданих їй Конституцією та законами України, зокрема і видаючи такі акти як розпорядження.
Повноваження органів державної влади щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування, передбачено ст.122 ЗК України.
Положеннями ч.4 ст.122 ЗК України (в редакції, яка діяла станом на 29 жовтня 2013 року, час прийняття вказаного розпорядження), правом прийняття рішень щодо передачі у власність або у користування для всіх потреб земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності були наділені лише центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.
Згідно із п.1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року №445, станом на 29 жовтня 2013 року центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів було Державне агентство земельних ресурсів України.
Станом на 29 жовтня 2013 року Миронівська районна державна адміністрація Київської області за нормою ч.3 ст.122 ЗК України не була наділена повноваженням розпоряджатися землею сільськогосподарського призначення, яка перебуває в державній власності.
Позивачем було надано висновок науково-правової експертизи №126/226-е від 26 листопада 2020 року щодо дотримання земельного законодавства України при приватизації земель колишнього державного сільськогосподарського підприємства, яке реорганізоване у колективне сільськогосподарське підприємство.
У зазначеному висновку експертом визначено, що розпорядження Миронівської РДА Київської області №76 від 26 лютого 2013 року, №331 від 11 вересня 2013 року, №419 від 19 жовтня 2013 року були прийняті всупереч положенням статей 25, 122 та 186-1 ЗК України, за відсутності у районної державної адміністрації повноважень щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності, оскільки з 01 січня 2013 року повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної власності перейшли від Миронівської РДА до територіального органу Держземагентства у Київській області, відповідно до Закону України №5245-УІ від 06 вересня 2012 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності».
Таким чином, розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області» від 29 жовтня 2013 року №419 видано поза межами її повноважень, передбачених ч.3 ст.122 ЗК України, а отже не може бути доказом законності вибуття спірних земельних ділянок із державної власності, і як наслідок із користування позивача.
Матеріали справи не містять доказів того, що Державним агентством земельних ресурсів України та його територіальними органами приймалось рішення про передачу спірних земельних ділянок з державної власності у приватну власність.
Відсутність спрямованого на відчуження земельної ділянки рішення повноважного органу державної влади, зокрема Державного агентства земельних ресурсів України або його територіальних органів означає, що держава Україна як власник, свою волю на відчуження спірних земельних ділянок не виявляла.
Статтею 125 ЗК України (в редакції, яка діяла на час видачі державного акту) передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою виникає з моменту державної реєстрації цього права.
Згідно із ч.ч.3, 4 ст.126 ЗК України (в редакції, яка діяла на час видачі державного акту) право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою, форма якого затверджується Кабінетом Міністрів України.
Форму державного акта на право постійного користування земельною ділянкою затверджено постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року №449.
Пунктом 2 цієї постанови Кабінету Міністрів України встановлено, що раніше видані (до набрання чинності цією постановою) державні акти на право постійного користування земельною ділянкою, залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення юридичних осіб.
При цьому, відповідно до п.1 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, які виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Отже, згідно з п.1 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний акт на право постійного користування земельною ділянкою, виданий у період дії Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» від 02 квітня 2002 року №449, є чинними правовстановлюючими документами, що підтверджує право користування на земельну ділянку.
Як вбачається з матеріалів справи, Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №030994900016, як того вимагала Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 (далі - Інструкція №43), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за №354/3647 (в редакції, яка діяла на час видачі державного акту).
З викладеного вбачається, що Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883 відповідно до п.1 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є чинним (виконує правовстановлюючу функцію), та засвідчує право користування зазначеною в ньому земельною ділянкою такою юридичною особою як ДП «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське», правонаступником якого є КСП «Маслівське», оскільки він виданий за формою передбаченою Постановою Кабінету Міністрів України №449, та зареєстрований у відповідному реєстрі, як того вимагала Інструкція №43.
Положеннями ст.92 ЗКУкраїни передбачено, що право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо).
У пункті 7.27 постанови від 05 листопада 2019 року у справі №906/392/18 (провадження №12-57 гс 19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених у статті 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.
Статтею 141 ЗК передбачено, що підставами припинення права користування земельною ділянкою є: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; систематична несплата земельного податку або орендної плати; набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.
Аналіз положень законодавства свідчить про те, що підставою припинення права постійного користування земельною ділянкою, є, зокрема, припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій
Матеріали справи не містять доказів того, що Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 3222984300:02:228:0001, загальною площею 312,6149 га був визнаний в судовому порядку недійсним чи в інший спосіб втратив свою чинність.
Також матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того що ДП СП «Маслівське» чи його правонаступник КСП «Маслівське» в добровільному порядку відмовились від права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером: 3222984300:02:228:0001, загальною площею 312,6149 га, чи того, що уповноваженим державним органом прийнято рішення про виділення і вилучення будь-яких земель за рахунок цієї земельної ділянки та припинення права позивача на користування ними.
Встановивши, що матеріали справи не містять доказів наявності спрямованого на відчуження спірних земельних ділянок рішення повноважного органу державної влади, зокрема Державного агентства земельних ресурсів України або його територіальних органів (держава Україна як власник, свою волю на відчуження спірних земельних ділянок не виявляла), суд першої інстанціїдійшов вірного висновку, що спірні земельні ділянки змінили власника із держави Україна на приватну власність не у спосіб, передбачений законодавством України.
Разом з тим, суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог про витребування спірних земельних ділянок із незаконного володіння ОСОБА_1 ,посилався на те, що відповідно до ст.ст.387, 388 ЦКУкраїни право звернення до відповідача ОСОБА_1 із віндикативним позовом наділена лише Миронівська міська територіальна громада, оскільки на даний час саме вона є законним власником спірних земельних ділянок.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як
від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Як правило, суб`єкт може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту його права чи інтересу. Такий спосіб здебільшого випливає із суті правового регулювання відповідних спірних правовідносин (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі №922/4206/19 (провадження №12-29 гс 20), від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18 (провадження №12-204 гс 19), від 22 червня 2021 року у справі №200/606/18 (провадження №14-125 цс 20).
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (статті 387, 388, 1212 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (стаття 391 ЦК України, частина друга статті 52 ЗК України).
Предметом позову про витребування майна є вимога власника, який не є володільцем цього майна, до особи, яка заволоділа останнім, про повернення його з чужого незаконного володіння.
Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частини перша та третя статті 388 ЦК України).
Відтак саме власнику або законному користувачу майна належить право на витребування майна з незаконного володіння.
Аналогічний висновок міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №522/2110/15-ц, від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13, від 14 грудня 2022 року у справі №461/12525/15, від 18 квітня 2023 року у справі №357/8277/19, від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 та постанові Верховного Суду від 01 листопада 2023 року у справі № 376/2452/20.
Метою позову про витребування майна є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном, зокрема землями сільськогосподарського призначення, означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. Рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Отже, задоволення вимоги про витребування майна із незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, призводить до ефективного захисту прав власника саме цього майна.
Таким чином, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем), власник, користувач який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
При цьому власник, користувач може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, і для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.
Подібний за змістом правовий висновок, зокрема, викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16 (провадження №14-208 цс 18), від 21 серпня 2019 року у справі №911/3681/17 (провадження №12-97 гс 19), від 16 червня 2020 року у справі №372/266/15-ц (провадження №14-396 цс 19) та від 02 лютого 2021 року у справі №925/642/19 (провадження 12-52 гс 20).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності, користування нерухомим майном, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження №14-208 цс 18).
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що право звернення до відповідача ОСОБА_1 із віндикативним позовом наділена лише Миронівська міська територіальна громада, оскільки на даний час саме вона є законним власником спірних земельних ділянок є помилковими.
Оскільки позивач КСП «Маслівське» є законним користувачем земельноїділянкиз кадастровим номером: 3222984300:02:228:0001, загальною площею 312,6149 га, що знаходитьсяза адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883, який є чинним, спірні земельні ділянки вибули із постійного користування КСП «Маслівське» поза його волею, а відтак наявні правові підстави для витребування з незаконного володіння  ОСОБА_1 на користь КСП «Маслівське»:
земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009, площею 4,2896 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Маслівська;
земельної ділянки з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014, площею 2,1448 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Маслівська.
На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, отже рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог КСП«Маслівське» про витребування земельнихділянокз чужого незаконного володіння підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового про задоволення вказаних вимог.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди, колегія суддів виходить з наступного.
Положеннями ч.ч.1, 2 ст.148-1 ЗК України визначено, що до особи, яка набула право власності на земельну ділянку, що перебуває у користуванні іншої особи, з моменту переходу права власності на земельну ділянку переходять обов`язки попереднього власника земельної ділянки за чинними договорами оренди, суперфіцію, емфітевзису, земельного сервітуту щодо такої земельної ділянки.
У разі переходу права власності на земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні, від держави до територіальної громади або від територіальної громади до держави до набувача земельної ділянки переходять обов`язки власника земельної ділянки за правовідносинами постійного користування нею.
Аналіз змісту норми ст.148-1 ЗК України дає підстави дійти до висновку, що зміна власника земельної ділянки не припиняє права користування нею, у даному випадку права користування позивача, посвідченого Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883.
Таким чином, спірні договори оренди землі, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини» порушують право позивача на користування земельними ділянками, які в супереч вимог ч.5 ст.116 ЗК України передані у оренду ТОВ «Нива Миронівщини» без рішення Державного агентства земельних ресурсів України, чи його територіальних органів про припинення права постійного користування КСП «Маслівське» земельною ділянкою кадастровий № 3222984300:02:228:0001, до складу якої входять спірні земельні ділянки.
Частиною 3 ст.215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог КСП «Маслівське» про визнання спірних договорів оренди землі недійсними.
Відповідно суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання державного акту від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883 на право постійного користування земельною ділянкою в частині таким, що втратив чинність, оскільки було встанвовлено, що вказаний акт є дійсним та ДП «СП «Маслівське», як юридична особа, не було припинено в розумінні п.«в» ч.1 ст.141 ЗКУкраїни, оскільки було реорганізовано з утворенням правонаступника - КСП «Маслівське».
А відтак, доводи апеляційної скарги відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» про те, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в порядку правонаступництва відповідно до приписів ст.ст.102, 104 ЦК України, КСП «Маслівське» не набуло право постійного користування на спірні земельні ділянки державної форми власності спростовуються встановленими у справі обставинами.
Посилання відповідача ТОВ «Нива Миронівщини» в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції проігнорував доводи сторін у справі та наявні докази в матеріалах справи та протиправно не застосував до даних правовідносин строк позовної давності, який сплив, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
У частині четвертій статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Частиною першою статті 261 ЦК України, встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач довідався про те, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами3222984300:02:025:0009;3222984300:02:025:0014накладаються на земельну ділянку з кадастровий номер 3222984300:02:228:0001, право постійного користування якою належить КСП «Маслівське» за Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883, лише за результатами проведення земельно-технічної експертизи Центру будівельних та земельних від 07 грудня 2020 року №226/12-2020.
Поінформованість КСП «Маслівське» про існування загального розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області від 29 жовтня 2013 року №419, без погодження із ними меж цих земельних ділянок, за умови відсутності в цьому розпорядженні конкретних координат земельних ділянок (ідентифікуючих її місцезнаходження на місцевості) не дає можливості дізнатися про їх накладання на земельну ділянку з кадастровий номер 3222984300:02:228:0001, право постійного користування якої належить КСП «Маслівське» у відповідності до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою від 23 грудня 2009 року, серія ЯЯ №153883.
Оскільки факт накладання спірних земельних ділянок на землею, право постійного користування якою посвідчено Державним актом від 23 грудня 2009 року серії ЯЯ №153883 встановлено лише 07 грудня 2020 року (час складання висновку експерта), а відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що перебіг строку позовної давності розпочинається саме із цього моменту, адже саме із цього моменту позивач технічно міг дізнатися про цей факт.
З позовом позивач звернувся до суду 10 жовтня 2022 року, а отже в межах загального строку позовної давності.
Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Колегія суддів приходить до висновку, що рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь КСП«Маслівське» витрати по сплаті судового збору у розмірі 9924 грн.
Також пропорційно до задоволеної частини позовних вимог стягненню з  ОСОБА_1 на користь КСП «Маслівське»підлягають судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7443 грн. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу позивача Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» - задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» про витребування земельних ділянок з чужого незаконного володінняскасувати та ухвалити в цій частині нове.

Витребувати з незаконного володіння  ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське», місцезнаходження: Київська область, Обухівський район, село Потік, вул. Преображенська, 72Б, код ЄДРПОУ 35388896 земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0009, площею 4,2896 га, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Маслівська.

Витребувати з незаконного володіння  ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське», місцезнаходження: Київська область, Обухівський район, село Потік, вул. Преображенська, 72Б, код ЄДРПОУ 35388896 земельну ділянку з кадастровим номером 3222984300:02:025:0014, площею 2,1448 га, цільове призначення якої: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Київська область, Обухівський район, сільська рада Маслівська.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким стягнути зОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське», місцезнаходження: Київська область, Обухівський район, село Потік, вул. Преображенська, 72Б, код ЄДРПОУ 35388896 витрати по сплаті судового збору у розмірі 9924 грн.

В решті рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 березня 2025 року - залишити без змін.

Стягнути з  ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 на користь Колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське», місцезнаходження: Київська область, Обухівський район, село Потік, вул. Преображенська, 72Б, код ЄДРПОУ 35388896 витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7443 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2026 року.

Головуючий:

Судді: