Справа № 304/119/26 Провадження № 3/304/221/2026	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

  	19 березня 2026 року 	м. Перечин	

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали, які надійшли з відділення поліції № 1 (м. Перечин) Ужгородського районного управління Головного Управління Національної поліції в Закарпатській області про притягнення до адміністративної відповідальності 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, 

за ч. 5 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

У С Т А Н О В И В:

тринадцятого січня 2026 року о 15.40 год у місті Перечин Ужгородського району Закарпатської області по вулиці Ужгородській, ОСОБА_1 , будучи протягом року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП (Управління патрульної поліції в Закарпатській області, постанова № ЕНА/4608385 від 29 квітня 2025 року), у порушення вимог п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху України, керував транспортним засобом марки «БМВ 523І», р/н НОМЕР_1 , не маючи права керування таким транспортним засобом.
У судове засідання ОСОБА_1 жодного разу не з`явився, про місце, дату та час судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, що підтверджується даними трекінгу Укрпошти, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. 
З огляду на те, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, будучи обізнаною про складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення, не вжила заходів для явки до суду, не подала письмових заперечень проти протоколу, тому суддя вважає можливим розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Європейський Суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року наголосив, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження». Крім того, враховуючи принцип судочинства, зазначений в практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, суддя вважає за необхідне провести розгляд справи за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки безпідставне умисне затягування справи нівелює завдання Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя прийшов до такого висновку. 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Європейським Судом з прав людини неодноразово було наголошено, що суди при оцінці доказів мають керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Яременко проти України» від 12.06.2008, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011, «Кобець проти України» від 14.02.2008).
Суд встановив, що вина ОСОБА_1 підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 565687 від 13 січня 2026 року, рапортом помічника-чергового відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області Попки І.М. про прийняття повідомлення зі служби «102» від 13 січня 2026 року № 240, з якого видно, що того ж дня о 15.55 год за адресою: Ужгородський район, м. Перечин, вул. Ужгородська, 102, начальник СРПП повідомив, що під час патрулювання виявили ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , на транспортному засобі БМВ, р/н НОМЕР_1 , який позбавлений права керування судом та перебуває у розшуку; даними ІП «Адміністративна практика» від 14 січня 2026 року, що долучені до протоколу та довідками заступника начальника відділення поліції № 1 від 15 січня 2026 року № 5745-2026 та № 5746-2026. 
Наведені та досліджені в судовому засіданні докази дають підстави визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП.
Стягнення накладатиметься відповідно до санкції зазначеної норми закону, оскільки згідно з положеннями ч. 2 ст. 33 КУпАП у випадках накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованому в автоматичному режимі характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь її вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність не враховуються.
Вирішуючи питання про вид і розмір адміністративного стягнення, суддя враховує характер вчиненого правопорушення, яке відноситься до грубих порушень Правил дорожнього руху України як таке, що безпосередньо впливає на безпеку дорожнього руху та її учасників, особу порушника, який до адміністративної відповідальності притягнутий повторно, з метою виховання такого та попередження здійснення ним нових правопорушень, прийшов до висновку про необхідність накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу, розмір якого визначений санкцією безальтернативно.
Призначаючи ОСОБА_1 додаткове стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суддя враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, згідно з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 04 вересня 2023 року у справі № 702/301/20, особі, яку визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого відповідною частиною статей 286, 286-1 Кримінального кодексу України, суд може призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами незалежно від того, чи мала така особа на момент вчинення кримінального правопорушення отримане у передбаченому законом порядку посвідчення на право керування транспортними засобами.
Зазначене знайшло своє відображення у листі Верховного Суду № 718/0/158-25 від 04.12.2025, де окрім іншого, вказано, що в санкціях ч. 5 ст. 126, ч. 1-4 ст. 130 КУпАП позбавлення права керування транспортним засобом є додатковим обов`язковим стягненням. Наприклад, норма ч. 5 ст. 126 КУпАП містить положення, які є імперативними щодо позбавлення права керування транспортним засобом, і таке стягнення має бути застосовано безальтернативно. При цьому дискреція в такому разі можлива лише щодо строку застосування такого заходу.
Отже приймаючи до уваги вищезазначене під час розгляду справ про адміністративні правопорушення під час вирішення питання про накладення адміністративного стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобом в тих випадках, коли особа такого права не мала або була його позбавлена, судам вказано на наявність підстав, з врахуванням статті 30 КУпАП, для застосування підходу аналогічному тому, що був сформований у вказаній постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 04.09.2023 у справі № 702/301/20.
Призначаючи покарання суддя також враховує, що внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.
При цьому слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.
Підхід щодо неможливості призначення покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами особі, яка не отримувала посвідчення водія на право керування транспортними засобами, не відповідає засаді справедливості та принципу рівності всіх перед законом, а також нівелює попереджувальну мету покарання.
З урахуванням встановлених обставин, вищезазначеної правової позиції Верховного Суду, суддя прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_1 , якому згідно з повідомленням заступника начальника відділення поліції № 1 (м. Перечин) № 5745-2026 від 15 січня 2026 року (а. с. 4) посвідчення водія не видавалося, слід також застосувати й додаткове стягнення у межах санкції ч. 5 ст. 126 КУпАП України у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк п`ять років. 
При цьому оскільки згідно з даними протоколу про адміністративне правопорушення транспортний засіб марки «БМВ 523І», р/н НОМЕР_1 , належить ОСОБА_2 (а. с. 1), тому додаткове покарання у виді оплатного вилучення транспортного засобу ОСОБА_1 не призначається. 
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення ставка судового збору становить 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01 січня 2026 року згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» складає 665,60 грн. 
Керуючись ст. 33, 40-1, 283, 284 КУпАП, суддя, 

П О С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП і накласти стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років та без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп. 
Роз`яснити, що відповідно до вимог ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтею 300-1 КУпАП, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення. 
У порядку ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у встановлений строк стягнути суму штрафу в порядку примусового виконання постанови у подвійному розмірі.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником до Закарпатського апеляційного суду через місцевий суд, який виніс постанову, протягом десяти днів з дня її винесення.
Строк звернення постанови для виконання – три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

  	Суддя:	Ганько І. І.