Справа № 486/2068/25
Провадження № 2-а/486/1/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 січня 2026 року м. Південноукраїнськ
Південноукраїнський міський суд Миколаївської області у складі:
головуючого судді Волощук О.О.,
за участю секретаря судового засідання Гайдук А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 20.10.2025 року близько 12 год. він рухався на автомобілі «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Європейська, 52 в м. Південноукраїнську Миколаївської області. Під час руху його автомобіль був зупинений працівниками поліції, які повідомили, що причина зупинки його транспортного засобу, це перевезення дитини на задньому сидінні без використання дитячих утримуючих систем. Крім того, поліцейські повідомили про порушення позивачем п.п.2.1.а ПДР, оскільки він керував автомобілем, будучи позбавленим на це прав. Однак, як зазначив позивач, посвідчення водія у нього не вилучалося та будь-яких повідомлень про необхідність здати посвідчення йому не надходило. Поліцейський не зважав на його пояснення та склав постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та ч.10 ст.121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу. У вказаній постанові ним було поставлено підпис, однак після складання постанови працівниками поліції було вручено позивачу лише відривну квитанцію із зазначенням реквізитів для оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу відповідно до постанови серія ЕНА №5977775. Самої постанови позивачу вручено не було, а він у зв?язку з своєю правовою необізнаністю не вимагав надати йому постанову. Крім того, докази того що позивач перевозив дитину на задньому сидінні без використання дитячих утримуючих систем працівниками поліції йому надано не було. Працівниками поліції не проводились заміри росту дитини; дитина перебувала в салоні авто і з нього не виходила, відтак інспектор поліції не мав змоги об?єктивно визначити зріст дитини саме у вимірі 145 см. Позивач звертав увагу суду, що зупинка його транспортного засобу працівниками поліції є незаконною згідно положення ст. 35 Закону України «Про національну поліцію», а тому всі подальші дії працівників поліції після незаконної зупинки транспортного засобу є незаконними, а докази отриманні після незаконної зупинки недопустимими. При цьому, Закон визначає, що поліцейський зобов?язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті. Проте, факт порушень позивачем ПДР України, що давало б підставу зупинити його транспортний засіб, відсутній. Вважає, що відповідач не з?ясував всіх обставин адміністративного правопорушення та фактично виніс оскаржувану постанову без дослідження доказів, порушивши при цьому процедуру розгляду справи про адміністративне правопорушення.
За такого вважає, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою, такою, що складена з порушенням норм матеріального і процесуального права, та підлягає скасуванню, тому просить суд скасувати постанову серії ЕНА №5977775 від 20.10.2025 року, якою  ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та ч.10 ст.121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, а також стягнути з відповідача на його користь понесені ним судові витрати. 
Разом з позовною заявою позивач подав клопотання про витребування доказів, в якому просив суд витребувати у Головного управління Національної поліції в Миколаївській області постанову серія ЕНА №5977775 від 20.10.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та ч.10 ст.121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 грн.
Ухвалою Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 31.10.2025 відкрито провадження та справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, витребувано у Головного управління Національної поліції в Миколаївській області постанову серія ЕНА №5977775 від 20.10.2025, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та ч.10 ст.121 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20 400 грн.
12.11.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де вказано, що вимоги позивача, викладені у позовній заяві Головним управлінням Національної поліції в Миколаївській області не визнаються, позов відповідач повністю заперечує. В обґрунтування своєї позиції зазначила, що від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Постанова серія ЕНА № 5977775 про накладення на ОСОБА_1 адміністративне стягнення винесене поліцейським СРПП ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області старшим сержантом поліції Юрченком В.В., якому відповідно до чинного законодавства та посадових інструкцій надано повноваження розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення. 20.10.2025 під час добового чергування, о 12 год. 40 хв. в Миколаївській області м. Південноукраїнськ по вулиці Європейській був помічений транспортний засіб Пежо, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому, в порушення п. 21.11.б ПДР України, на задньому сидінні перевозили дитину без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою паска безпеки. Вказаний транспортний засіб був зупинений на підставі ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» та воєнного стану» ст. 8 Закону України «Про правовий режим працівники поліції зупинили вказаний транспортний засіб. Під час перевірки водія було виявлено, що транспортним засобом реєстраційний номер НОМЕР_1 , керував ОСОБА_1 . Пежо, , якого відповідно до постанови Південноукраїнського міського суду миколаївської області від 07.07.2025 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік. Вказані дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 10 ст. 121 КУпАП та ч. 4 ст. 126 КУпАП, на підставі ч. 2 ст. 36 КУпАП правопорушення об`єднанні. В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, як на підставу скасування оскаржуваної постанови, те що працівники поліції не мали підстав, для зупинки транспортного засобу, але вказане твердження спростовується наступним: у зв`язку з веденням, Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", воєнного стану на території України право на проведення перевірки документів осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1456 від 29.12.2021. Відтак, зупинка позивача була вчинена на підставі і в порядку ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Виходячи з наведеного, підставою для зупинення транспортного засобу була ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме порушення ОСОБА_1 п. 21.11.б ПДР України. З приводу твердження позивача про те, що він не знав про те, що був позбавлений права керування транспортним засобом, то відповідач пояснив, що протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 складений 17.08.2024 та доказом до протоколу було долучений результат тесту – 2,73 проміле. ОСОБА_1 , не міг не знати, що відносно нього розглядалися матеріали з приводу притягнення його до адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову, яку ОСОБА_1 не оскаржив. Основний акцент позивача робиться на те, що йому не було відомо про те, що він позбавлений права керування строком на 1 рік та в нього були при собі права на керування транспортним засобом. Проте, згідно постанови Південноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.07.2025 позивача було належним чином повідомлено про час та місце розгляду справи за правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.1 ст. 130 КУпАП . Більш того, у відповідності до матеріалів адміністративної справи, листом за вих. №140034-2025 від 30.07.2025 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність прибуття до ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з посвідченням водія, яке в подальшому буду направлене до сервісного центру для зберігання. Відповідно до пояснень позивача наданих під час розгляду адміністративної справи то він повідомив, що йому було відомо про позбавлення його права керування транспортним засобом. Також, ніяких заперечень проти притягнення його до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 не виразив при розгляді справи. Окремі недоліки у постанові, відповідач вважає формальними технічними недоліками, які не могли вплинути на правомірність оскаржуваного рішення та, як наслідок, не можуть потягнути за собою безумовне його скасування, за умови прийняття його у відповідності до вимог законодавства.
В судове засідання позивач не з`явився, судом належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток рекомендованим листом з повідомленням за місцем реєстрації, про причини неявки суду не повідомив.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи.
Дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, з урахуванням відзиву на позовну заяву, суд дійшов наступних висновків.
В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно з копією постанови серії ЕНА №5977775 від 20.10.2025, складеною поліцейським відділення поліції №3 (м. Южноукраїнськ) Вознесенського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області старшим сержантом Юрченком В.В., 20.10.2025 о 12:40 год. ОСОБА_1 керував автомобілем Пежо, державний номерний знак НОМЕР_1 , в м.Південноукраїнську по вул.Європейській, будучи позбавленим права керування транспортними засобами Південноукраїнським судом терміном на один рік, від 07.07.2025 року, чим порушив п.п.2.1а ПДР України, ст.126 ч.4 КУпАП, а також перевозив дитину на задньому сидінні, зріст якої менше 145 см, без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину, за допомогою паска безпеки, чим порушив п.п.21.116 ПДР України, ст. 121 ч.10 КУпАП, дані правопорушення об`єднано згідно зі ст.36 КУпАП, чим порушив п.2.1.а ПДР /а.с.26-27/.
Відповідно до копії постанови Південноукраїнського міського суду від 07.07.2025 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн з позбавленням права керування транспортирними засобами строком на 1 рік /а.с.28-29/.
З відеозапису з відеореєстратора поліцейського автомобіля «0-02-05-432d7b433adef993fb12ee9cde4faac99158c8406df13ac029dbe1418b0c66f7_e2acf36e0b957», який оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що автомобіль «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухається по вул. Європейській, зупиняють працівники поліції.
З відеозапису з відеореєстратора поліцейського автомобіля «0-02-05-f28613defa7fce2c07d6e42692a7fc750f9bf314ee09058a616277c0c92ded2c_7a731c20509e5», який оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що з місця водія автомобіля «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , вийшов ОСОБА_1 , особу якого встановили працівники поліції, що підтверджує керування останнім автомобілем «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 .
З відеозапису з бодікамери працівника поліції «0000000_00000020251020125110_0048(1).МР4», який оглянуто в судовому засіданні, вбачається, що працівники поліції повідомили ОСОБА_1 причину зупинки, а саме порушення Правил дорожнього руху, а саме перевезення дитини без дитячого крісла на задньому сидінні. Також поліцейський висловив підозру, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння, тому що від нього чутно різкий запах алкоголю. Від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 відмовився. Від проїзду до найближчого медичного закладу «Південноукраїнська міська лікарня» для визначення стану алкогольного сп`яніння останній також відмовився. 
На відеозаписі з бодікамери працівника поліції «0000000_00000020251020132309_0049(2).МР4», який оглянуто в судовому засіданні, зафіксовано факт перевезення ОСОБА_1 дитини на задньому сидінні автомобіля «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , без використання дитячих утримуючих систем. Зафіксовано факт складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, за ч.4 ст.126 КУпАП за керування транспортним засобом, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, та за ч.10 ст.121 КУпАП за перевезення дитини без використання дитячих утримуючих систем. На запитання поліцейського, чи знав ОСОБА_1 про цей факт, останній підтвердив, що знав. 
З оглянутих в судовому засіданні відеозаписів вбачається, що ОСОБА_1 не заперечував жодного з вказаних у протоколах про адміністративні правопорушення фактів, що підтверджується його підписами на протоколах та усним підтвердженням, зафіксованими на відео з бодікамер поліцейського.
Окрім цього, суд критично ставиться до пояснень особи щодо відсутності у позивача умислу на керування транспортного засобу без права керування, оскільки у нього не вилучалися права. Відповідно до листа за вих. №140034-2025 від 30.07.2025 ОСОБА_1 повідомлено про необхідність прибуття до ВП №3 Вознесенського РУП ГУНП в Миколаївській області з посвідченням водія, яке в подальшому буду направлене до сервісного центру для зберігання /а.с.30/. До того ж, як вбачається з постанови Південноукраїнського міського суду від 07.07.2025 року, ОСОБА_1 не міг не знати про розгляд справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП. Його захисник неодноразово надсилала до суду заяви про відкладення розгляду справи /а.с.28-29/.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси. 
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з ч. 1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.2.1.а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Згідно ч.4 ст.126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до п.21.11.б забороняється перевозити дітей, зріст яких менше ніж 150 см, у транспортних засобах без використання дитячих утримуючих систем, що дають змогу пристебнути дитину за допомогою ременів безпеки, передбачених конструкцією цього транспортного засобу; на задньому сидінні мотоцикла та мопеда.
Згідно ч.10 ст.121 КУпАП порушення правил перевезення дітей тягне за собою накладення штрафу на водія в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вирішуючи спір по суті та досліджуючи наявні докази у справі суд зазначає, що позивач дійсно керував транспортним засобом, а саме автомобілем «Пежо», державний номерний знак НОМЕР_1 , будучи позбавленим права керування транспортними засобами на строк один рік відповідно до постанови Південноукраїнського міського суду від 07.07.2025 року. Також факт порушення правил перевезення дітей знайшов своє підтвердження з досліджених судом доказів.
Таким чином суд вважає, що факт керування позивачем транспортним засобом без права керування транспортними засобами та факт порушення правил перевезення дітей знайшли свої підтвердження під час розгляду справи, а твердження позивача про відсутність доказів вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч.4 ст.126 КУпАП та ч.10 ст.121 КУпАП, в даному випадку є безпідставними. Водночас, позивач не надав суду доказів про перевезення дитини з використанням дитячих утримуючих систем.
Щодо твердження позивача про неправомірність зупинки працівниками поліції його транспортного засобу, суд зазначає наступне. 
У зв`язку з веденням Указом Президента України № 64 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», який затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", воєнного стану на території України право на проведення перевірки документів осіб, огляду речей, транспортних засобів надано відповідним уповноваженим особам Національної поліції, п. 5 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 1456 від 29.12.2021.
Статтею 23 Закону України «Про Національну поліцію», передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках визначених законом здійснює провадження у справах про адміністративне правопорушення, приймає рішення щодо застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та/або документів, що підтверджують відповідне право особи, у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває на території чи об`єкті із спеціальним режимом або в місці здійснення спеціального поліцейського контролю.
Відповідно до Указу Президента України №64, у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Так, в період воєнного стану в Україні тимчасово обмежено гарантоване статтею 33 Конституції України право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування.
Згідно з п.7 ч.8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» дозволено перевіряти у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян, за винятком обмежень, встановлених Конституцією України.
Отже, зупинка позивача була вчинена на підставі і в порядку ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
Відповідно, викладені у позовній заяві доводи про неправомірне притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.126 КУпАП та ч.10 ст.121 КУпАП не знайшли свого підтвердження.
З огляду на те, що в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати на підставі ст.139 КАС України, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. ст. 139, 241-243, 245, 246, 250, 295 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В:
В задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Миколаївській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відмовити.
Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2026.

Суддя            О.О. Волощук