Головуючий І інстанції: Лук`яненко М.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 р. 	Справа № 520/551/26	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Катунова В.В.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Ральченка І.М. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026, майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, по справі № 520/551/26
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просив суд:
1. визнати протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області код ЄДРПОУ 40108599 (п.і. 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) щодо включення до складу місячного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ), застосованого для визначення розміру матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 і 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, сум індексації грошового забезпечення;
2. зобов`язати Головне управління національної поліції в Харківській області код ЄДРПОУ 40108599 (п.і. 61002, м. Харків, вул. Жон Мироносиць, б. 13) перерахувати та доплатити ОСОБА_1 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 і 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, визначивши їх розмір із розміру місячного грошового забезпечення з урахуванням сум індексації грошового забезпечення.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.01.2026 позовну заяву залишено без руху з підстав порушення позивачем тримісячного строку звернення до адміністративного суду з даними позовними вимогами без надання обґрунтованої заяви про поновлення строку та доказів поважності причин пропуску строку не надав. Надано позивачу строк для усунення недоліків, а саме: для надання до суду заяви про поновлення строку звернення до суду з належним обґрунтуванням поважності причин пропуску строку та доказів поважності таких причин.
19.01.2026 від представника позивача до суду надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви, в якій зазначено, що позивачем не пропущений строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів, оскільки до 19 липня 2022 року звернення з позовом про стягнення належної позивачу заробітної плати не обмежувався будь-яким строком. Щодо спірного періоду з 19 липня 2022 року по 19 липня 2024 року, позивач зазначає, що з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. установлено на території України карантин, тобто строки, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України не застосовуються до спірних правовідносин, що мали місце у листопаді 2022 року. У зв`язку з чим, представник позивача просить суд визнати не пропущеним процесуальний строк, встановлений законом для звернення до суду у справі за позовом ОСОБА_1 до ГУНП в Харківській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (справа №520/551/26), та вирішити питання про відкриття провадження в адміністративній справі і розглянути її по суті.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 позовну заяву повернуто позивачу.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що відповідно до обставин справи позивачу за рапортом у грудні 2021 року і березні 2022 року нараховано та виплачено матеріальна допомога для оздоровлення та у листопаді 2022 року нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально- побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення без урахування сум індексації грошового забезпечення. Тобто, право на отримання матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 та 2022 рік та право вимоги на вказані виплати виникли в позивача до набрання чинності законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2353-ІХ та встановлення обмеження передбаченого ст. 233 КЗпП. Поряд з цим спірні правовідносини щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік виникли у листопаді 2022 року, тобто після запровадження Законом № 2353-ІХ, обмежень. Виходячи з вимог чинного законодавства та усталеної судової практики, спірний період необхідно поділити на дві частини, до 19 липня 2022 року, тобто період дії попередньої редакції статті 233 Кодексу законів про працю України, згідно якої звернення з позовом про стягнення належної позивачу заробітної плати не обмежувався будь-яким строком, та після 19 липня 2022 року, з якого почала діяти нова редакція статті 233 КЗпП, яка обмежувала строк звернення. Щодо спірного періоду з 19 липня 2022 року по 19 липня 2024 року, позивач зазначає, що пунктом 1 Розділу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОУШ-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину, тоді як Постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 з 19 грудня 2020 до 30 червня 2023 установлено на території України карантин, тобто строки, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України не застосовуються до спірних правовідносин, що мали місце у листопаді 2022 року. Вважає, що ним не пропущений строк звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав та інтересів, що судом враховано не було та не надано належної оцінки.
Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечував проти її задоволення.
Відповідно до ч. 1 ст. 312 КАС України, апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
За приписами ч. 2 ст. 312 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 5-7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Враховуючи обставини цієї справи, а також те, що апеляційна скарга подана на ухвалу, перегляд якої можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач оскаржує бездіяльність відповідача щодо включення до складу місячного розміру грошового забезпечення, застосованого для визначення розміру матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 і 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, сум індексації грошового забезпечення. 
Суд врахував, що позивач звільнений зі служби в органах Національної поліції України 19.07.2024, тобто під час коли вже діяла ч. 2 ст.233 КЗпП України в редакції Закону України №2352-IX від 01.07.2022, тому дійшов висновку, що до спірних правовідносин застосовується тримісячний строк звернення до адміністративного суду з даним позовом, передбачений саме частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України. До суду з даним позовом за захистом свого права позивач звернувся лише 12.01.2026 (через підсистему "Електронний суд" подано 10.01.2026), тому з часу звільнення позивача зі служби (19.07.2024) до моменту звернення позивача до суду з даним позовом (10.01.2026) минуло майже шість місяців, що свідчить про пропуск позивачем тримісячного строку на звернення до суду, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП України.
Надаючи правову оцінку вказаним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Так, спірні правовідносини виникли з приводу перерахунку та виплати позивачу матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 і 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення.
Спірним питанням в межах розгляду цієї справи є дотримання позивачем строку звернення до суду з позовними вимогами в частині визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 і 2022 роки та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з урахуванням індексації грошового забезпечення.
При цьому, колегія суддів враховує, що за позицією позивача відповідно до обставин справи останньому за рапортом у грудні 2021 року і березні 2022 року нараховано та виплачено матеріальну допомогу для оздоровлення та у листопаді 2022 року нараховано та виплачено матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі місячного грошового забезпечення без урахування сум індексації грошового забезпечення.
При наданні оцінці доводам дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, слід виходити з того, що спір щодо нарахування та виплати наведених вище сум стосується складових заробітної плати (грошового забезпечення) військовослужбовця.
Положення ст. 122 КАС України не містять норми, які б врегульовували порядок звернення осіб, які перебувають (перебували) на публічній службі, до адміністративного суду у справах про стягнення належної їм заробітної плати у разі порушення законодавства про оплату праці.
Такі правовідносини регулюються положеннями ст. 233 КЗпП України.
Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України (у редакції, чинній до 19.07.2022) у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Законом № 2352-IX, який набрав чинності з 19.07.2022, частини першу і другу статті 233 КЗпП України викладено у такій редакції:
«Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116)».
Також, необхідно враховувати, що відповідно до п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України під час дії карантину, установленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651з 24:00 год 30.06.2023 скасовано карантин, установлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, запроваджений на всій території України постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 (термін якого неодноразово продовжувався).
Отже, з урахуванням п. 1 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України, відлік тримісячного строку звернення до суду зі спорами, визначеними статтею 233 КЗпП України, почався 01 липня 2023 та відповідно завершився 30.09.2023.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив тримісячний строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України у редакції Закону № 2352-IX.
Колегія суддів з приводу питання початку перебігу строку звернення до суду у справі, щодо якої виник спір, зазначає наступне.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття "дізнався" та "повинен був дізнатися".
Так, під поняттям "дізнався" необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття "повинен був дізнатися" необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Колегія суддів зазначає, що грошове забезпечення є щомісячним періодичним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір відомий особі, яка його отримує. Така особа має реальну, об`єктивну можливість виявити належну зацікавленість та вчинити активні дії з метою отримання інформації про порядок нарахування таких сум, складових які були при цьому враховані, як обраховане та на підставі яких нормативно-правових актів був здійснений саме такий його розрахунок чи розрахунок його складових.
Отже, саме з дати виплати позивачу матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 та 2022 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, позивач був обізнаний про порушення свого права і саме із цим пов`язаний перебіг строку звернення до суду із даним позовом.
Натомість, до суду із даним позовом позивач звернувся лише 10.01.2026 року.
При цьому, у рішенні від 06.04.2023 у зразковій справі № 260/3564/22 Верховний Суд виклав правову позицію щодо поширення дії частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX лише на ті відносини, які виникли після набуття цією нормою закону чинності.
Аналогічний підхід щодо застосування приписів статті 233 Кодексу законів про працю України застосовано Верховним Судом у постановах від 19.01.2023 у справі № 460/17052/21, від 27.04.2023 у справі № 300/4201/22, від 28.09.2023 у справі № 140/2168/23, від 20.11.2023 у справі № 160/5468/23.
Враховуючи правову позицію, сформовану Верховним Судом за подібних правовідносин, суд дійшов висновку, що у цій справі до вимог про перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 та 2022 роки застосуванню підлягає частина друга статті 233 Кодексу законів про працю України у редакції, чинній до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 №2352-IX, якою визначено, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
До вимог щодо перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які була виплачена позивачу у листопаді 2022 року - у редакції норми частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України після 19.07.2022, яка передбачає тримісячний строк звернення до суду з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 07.10.2024 року у справі №500/7802/23, які в силу ч.5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для врахування при розгляді даної справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про пропуск позивачем строку звернення до суду в частині вимог про перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 та 2022 роки та помилково в цій частині повернув позовну заяву позивачу.
Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви в частині позовних вимог, що стосуються перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, оскільки на спірні правовідносини щодо зазначеного періоду розповсюджуються приписи частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України в редакції Закону України від 01.07.2022 № 2352-IX, якою тримісячний строк звернення до суду обраховується з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.
Щодо доводів апелянта про те, що відповідно до пункту 1 Розділу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України, визначені статтею 233 Кодексу законів про працю України не застосовуються до спірних правовідносин, що мали місце у листопаді 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту першого глави XIX "Прикінцеві положення" КЗпП України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Карантин в Україні, пов`язаний з COVID-19, діяв з 12 березня 2020 року (постанова Уряду від 11 березня 2020 року № 211) та закінчився 30 червня 2023 року (постанова Уряду від 27 червня 2023 року № 651).
Отже, запровадження на території України карантину є безумовною підставою для продовження строків, визначених статтею 233 КЗпП України, на строк дії такого карантину.
У справі ж, що розглядається, позовні вимоги стосуються, зокрема, перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, виплаченої у листопаді 2022 року, оскільки в цей час в Україні діяв карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а тому відлік тримісячного строку звернення до суду з цим позовом в частині спірних вимог, розпочався 01 липня 2023 року.
Доводи апелянта про те, що за вказаний період не застосовуються строки звернення до суду є помилковими.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Враховуючи викладене, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повернення позовної заяви в частині вимог про перерахунок та виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2021 та 2022 роки. В іншій частині позовних вимог колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для повернення позовної заяви щодо перерахунку та виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік. 
Керуючись ст. ст. 243, 250, 312, 315, 320, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 по справі № 520/551/26 скасувати в частині повернення позову щодо позовних вимог про:
- визнання протиправною бездіяльність Головного управління національної поліції в Харківській області щодо включення до складу місячного розміру грошового забезпечення ОСОБА_1 застосованого для визначення розміру матеріальної допомоги для оздоровлення за 2021 і 2022 роки сум індексації грошового забезпечення;
- зобов`язання Головне управління національної поліції в Харківській області перерахувати та доплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу для оздоровлення за 2021 і 2022 роки з урахуванням сум індексації грошового забезпечення.
Адміністративну справу № 520/551/26 в цій частині направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 по справі № 520/551/26 - залишити без змін . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Суддя-доповідач 		В.В. Катунов 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   І.М. Ральченко