ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 березня 2026 року місто Київ 
Справа № 757/37665/25
Апеляційне провадження № 33/824/1967/2026 
Київський апеляційний суд у складі судді Желепи О.В. розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Морозова Вадима Юрійовича на постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року (суддя Гречана С.І.)
у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП

ВСТАНОВИВ 

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 395768 18.07.2025 о 22 год. 10 хв. у м. Києві по вул. Генерала Алмазова, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, що не підлягає державній реєстрації, а саме електросамокатом «JOS» н/з НОМЕР_2 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку на місці зупинки або у закладі охорони здоров`я відмовився. Відмову зафіксовано на бодікамери інспекторів патрульної поліції № 473787, № 470448. Вказаними діями ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Печерський районний суд м. Києва постановою від 20 жовтня 2025 року ОСОБА_1 визнав винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та застосував до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. Стягнув на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Не погодившись з такою постановою, захисник ОСОБА_1 - адвокат Морозов В.Ю. 30 жовтня 2025 року подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану постанову скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що в протоколі неправильно зазначена назва електросамокату та номерного знаку, а також не надано технічних характеристик самокату, не визначено який тип двигуна, та яким способом він приводиться у рух.
Наголошує, що електросамокати рідко коли мають потужність двигуна більше 1 кВт, а тому класифікувати його як механічний транспортний засіб немає підстав. Окрім цього, зазначений у протоколі електросамокат «JOS» неможливо знайти в Інтернеті, що позбавляє можливості ідентифікувати його.
Вважає, що суд не надав оцінку здійснення поліцейськими психологічного тиску щодо ОСОБА_1 та не роз`яснення ними його прав, а також відсутності доказів керування електросамокатом і ознак алкогольного сп`яніння.
Звертає увагу, що складення протоколу відбулося в умовах оголошення повітряної тривоги, що є порушенням норм безпеки та суперечить принципу належного процесу, створює ризики для життя. Окрім цього, у протоколі неправильно зазначено номер паспорта та безпідставно вказано номер посвідчення водія, якого ОСОБА_1 не має, а місце складення протоколу не відповідає місцю зупинки.
Зазначає, що працівниками поліції було запропоновано проїхати до укриття для проходження тесту на «Драгер». ОСОБА_1 не надавав чіткої відповіді, проте протокол був складений як за відмову від проходження огляду без належної фіксації позиції ОСОБА_1 .
Також не було вручено медичного направлення на огляд на стан сп`яніння, що унеможливило проведення альтернативного огляду в медичному закладі.
Указує, що в протоколі не зазначено участі представника військової служби правопорядку, хоча ситуація мала ознаки службової, оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем.
Також у протоколі не вказано модель, номер і серію технічного засобу, яким велася відеофіксація, що є імперативним обов`язком поліцейського за приписами ч. 3 ст. 283 КУпАП, а також не відомо чи такі засоби сертифіковані в Україні.
Наполягає на тому, що ОСОБА_1 не керував самокатом у стані алкогольного сп`яніння, а також не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння у відповідному медичному закладі.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав із підстав, викладених у ній, просив задовольнити.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та вмотивованість постанови суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Відповідно до вимог статей 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у статтях 251, 252 КУпАП, зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом та правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності. 
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом. 
Вказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані, а висновок суду про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є правильним, оскільки він відповідає обставинам справи та наявним у матеріалах справи доказам.
Суд першої інстанції установив такі обставини і дійшов таких висновків:
- з бодікамер інспекторів патрульної поліції № 473787, № 470448 на якому зафіксовано, зупинення працівниками поліції ОСОБА_1 , який керував транспортним засобом, що не підлягає державній реєстрації, а саме електросамокатом «JOS» н/з НОМЕР_2 ;
- у ході спілкування, стоячи навпроти ОСОБА_1 та безпосередньо спілкуючись з ним працівником поліції виявлено у останнього ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим поліцейський попросив ОСОБА_1 видихнути в його сторону та повідомив, що відчуває запах алкоголю з порожнини рота (22:21:02 хв. відеозапису);
-після чого, поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest» або у закладі охорони здоров`я та роз`яснено порядок проходження огляду. (22:24:30 хв. відеозапису);
- також, відеозаписом зафіксовані неодноразові пропозиції ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest» в установленому законом порядку (більше п`яти разів) та роз`яснено порядок проходження огляду. Однак, ОСОБА_1 конкретної відповіді не давав, лише просив пробачити його та обмежитись попередженням;
- такі дії ОСОБА_1 працівниками поліції розцінено як спосіб ухилення від проходження огляду, та кваліфіковано поліцейським як відмову від проходження огляду. (22:25:55 хв. відеозапису);
- ОСОБА_1 роз`яснено, що за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- як вбачається з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 395768 ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені статтею 63 Конституції України, статтею 268 КУпАП, про що свідчить підпис ОСОБА_1 у протоколі, а тому доводи сторони захисту щодо не роз`яснення ОСОБА_1 його прав є неспроможними;
- доводи сторони захисту, щодо здійснення тиску поліцейськими на ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження. Досліджений судом відеозапис є інформативним і не вказує на упередженість чи суб`єктивне ставлення працівників поліції до ОСОБА_1 , ними роз`яснено права особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, підстави для проходження огляду на стан сп`яніння і наслідки відмови від його проходження. Інформації, що міститься на відеозаписі, достатньо для того, щоб зробити висновок про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП;
- аргументи, щодо відсутності у протоколі про адміністративне правопорушення, складеному щодо ОСОБА_1 моделі і серії засобу відеофіксації не є обґрунтованими, оскільки зазначення цих характеристик не передбачене ні Інструкцією про застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України 18.12.2018 № 1026 ні Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції від 06.11.2015 № 1376;
- доводи, що електросамокат не є транспортним засобом, є неспроможними, оскільки Закон України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24.02.2023 № 2956-IX відносить самокати та моноколеса до транспортних засобів. При цьому, норма ст. 130 КУпАП не розділяє транспортні засоби на механічні, немеханічні, електричні чи будь-які інші;
- суд враховує заперечення сторони захисту, що протокол не містить даних про притягнення ОСОБА_1 попередньо до адміністративної відповідальності, однак вказані доводи неспроможні та жодним чином не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху, відтак не заслуговують на увагу суду;
- усупереч доводам сторони захисту, під час розгляду справи не встановлено суттєвих порушень вимог ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 266, 268 КУпАП, «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі».
Апеляційний суд повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, а також підтверджуються належними та допустимими доказами, що містяться у матеріалах справи.

За змістом п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність як за керування транспортними засобами особами, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
За логікою цього складу адміністративного правопорушення відмовою є свідома, вольова та цілеспрямована поведінка водія, за якої він після отримання від працівника поліції законної вимоги пройти огляд на стан сп`яніння, роз`яснення порядку його проходження та наслідків відмови від проходження огляду не вчиняє дій, які від нього вимагаються та/або своїми діями перешкоджає виконанню таких дій.
Законом України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24 лютого 2023 року №2956-IX (із змінами, внесеними згідно із Законом №3220-IX від 30 червня 2023) передбачено, що дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають при використанні транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та створенні/використанні інфраструктури для них (ст.2). У статті 1 згаданого Закону, серед інших понять визначено, що: 
1) легкий персональний електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома) із потужністю у діапазоні до 1000 Вт, системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, з одним, двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість у діапазоні до 25 кілометрів на годину;
2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб - колісний транспортний засіб, який оснащений та приводиться в рух виключно електричними тяговими двигунами (одним чи декількома), системою акумулювання електричної енергії (акумуляторною батареєю), яка здатна заряджатися шляхом підключення до зовнішнього джерела електричної енергії, із двома, трьома або чотирма колесами, який має максимальну конструктивну швидкість, що є меншою або дорівнює 50 кілометрів на годину та більшою за 10 кілометрів на годину, та споряджену масу не більше ніж 600 кілограмів.
Таким чином, цим нормативно-правовим актом визначено, що легкі електричні транспортні засоби є транспортними засобами і вони поділяються на дві категорії:
1) легкий персональний електричний транспортний засіб: має від одного колеса, електродвигун потужністю до 1000 Вт і розвиває максимальну швидкість до 25 км/год. (до цієї категорії підпадають усі прокатні самокати);
2) низькошвидкісний легкий електричний транспортний засіб: має від двох коліс та може їхати зі швидкістю 10-50 км/год. (пристрої, які їдуть зі швидкістю понад 50 км/год не підпадають в ці категорії й розглядатимуться як мотоцикли).
Аналогічні поняття легких електричних транспортних засобів визначені і у статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» (закон в редакції Закону №3492-ІV від 23 лютого 2006 зі змінами).
Отже, із набуттям чинності Законом України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24 лютого 2023 року № 2956-IX (із змінами внесеними згідно із Законом №3220-IX від 30 червня 2023), керування легким електричним транспортним засобом (елетросамокатом) у стані алкогольного сп`яніння тягне відповідальність встановлену ст.130 КУпАП.
Окрім цього, поняття «транспортний засіб», яке визначене у п.1.10 ПДР України не суперечить поняттям визначеним у Законі України «Про деякі питання використання транспортних засобів, оснащених електричними двигунами, та внесення змін до деяких законів України щодо подолання паливної залежності і розвитку електрозарядної інфраструктури та електричних транспортних засобів» від 24 лютого 2023 року №2956-IX (із змінами, внесеними згідно із Законом №3220-IXвід 30 червня 2023). Зокрема, Правилами розмежовано поняття «транспортний засіб» та «механічний транспортний засіб» (п.1.10 ПДР).
Так, транспортний засіб - пристрій, призначений для перевезення людей і (або) вантажу, а також встановленого на ньому спеціального обладнання чи механізмів; механічний транспортний засіб - транспортний засіб, що приводиться в рух з допомогою двигуна.
Останній термін поширюється на трактори, самохідні машини та механізми, а також тролейбуси та транспортні засоби з електродвигуном потужністю понад 3 кВт.
Диспозиція ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає відповідальність за керування будь-яким «транспортним засобом», а не тільки «механічним транспортним засобом».
Таким чином, відмовившись від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, ОСОБА_1 як особа, яка керувала транспортним засобом, порушив вимоги п. 2.5 ПДР, та вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги у значній частині повторюють заперечення, викладені ОСОБА_1 у заяві про закриття справи за відсутністю складу правопорушення (а. с. 17-19), а саме щодо відсутності підстав вважати електросамокат транспортним засобом у розумінні статті 130 КУпАП, недоведеності факту відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не роз`яснення йому прав, здійснення на нього психологічного тиску з боку працівників поліції, а також відсутності належних доказів керування транспортним засобом та наявності ознак алкогольного сп`яніння. Цим доводам суд першої інстанції надав належну правову оцінку, обґрунтовано визнав їх неспроможними та відхилив як такі, що не спростовують установлених у справі обставин і не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Так, посилання на те, що у протоколі нібито неправильно зазначено назву електросамоката та номерний знак, не наведено технічних характеристик самоката, не визначено тип двигуна та спосіб приведення його в рух, а також на те, що електросамокати рідко мають потужність двигуна понад 1 кВт, тому немає підстав відносити його до механічних транспортних засобів, не впливають на правильність висновків суду. 
Ключовим у цій справі є те, що ОСОБА_1 керував саме транспортним засобом - електросамокатом, незалежно від того, чи відноситься він до механічних транспортних засобів з огляду на потужність двигуна. Тому доводи про неможливість відшукати в мережі Інтернет електросамокат марки «JOS» чи про відсутність його детальної технічної ідентифікації не спростовують встановленого факту керування ОСОБА_1 електросамокатом як транспортним засобом.
Не заслуговують на увагу і доводи про те, що суд не надав оцінки здійсненню поліцейськими психологічного тиску щодо ОСОБА_1 , не роз`ясненню йому прав, а також відсутності доказів керування електросамокатом і ознак алкогольного сп`яніння. Такі твердження спростовуються як змістом оскаржуваної постанови, у якій наведено конкретні обставини та часові проміжки, коли ОСОБА_1 роз`яснювали його права, передбачені статтею 268 КУпАП, так і відеозаписом із бодікамер працівників поліції, з якого вбачається факт керування ним транспортним засобом, фіксація працівником поліції наявності у нього ознак алкогольного сп`яніння, а також відсутність будь-яких об`єктивних ознак психологічного тиску. Саме працівник поліції уповноважений виявляти зовнішні ознаки сп`яніння, і така оцінка в межах його повноважень у цій справі підтверджується відеозаписом.
Доводи про те, що складення протоколу відбулося в умовах оголошення повітряної тривоги, що нібито є порушенням норм безпеки, суперечить принципу належного процесу та створює ризики для життя, є надуманими і суперечливими. Із відеозапису вбачається, що працівники поліції, навпаки, пропонували проїхати до укриття з метою проходження огляду на стан сп`яніння, однак ОСОБА_1 належним чином на такі пропозиції не реагував. Більше того, в апеляційній скарзі фактично визнається сам факт вжиття поліцейськими заходів, спрямованих на забезпечення безпечної процесуальної процедури, що виключає обґрунтованість цих доводів.
Посилання апелянта на те, що у протоколі неправильно зазначено номер паспорта, безпідставно вказано номер посвідчення водія, якого ОСОБА_1 не має, а місце складення протоколу не відповідає місцю зупинки, також є формальними та не свідчать про недопустимість протоколу як доказу. Зокрема, зазначаючи про неправильність номера паспорта, ОСОБА_1 не вказує, який саме номер є правильним, а саме по собі внесення до відповідної графи протоколу даних паспорта замість посвідчення водія не впливає на зміст зафіксованого правопорушення, не спотворює суті події та не позбавляє можливості ідентифікувати особу, щодо якої складено протокол.
Безпідставними є й доводи про те, що ОСОБА_1 не надавав чіткої відповіді щодо проходження тесту на «Drager», проте протокол було складено як за відмову від проходження огляду без належної фіксації його позиції. Із відеозапису чітко вбачається, що на неодноразові пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння ОСОБА_1 уникав прямої відповіді, просив обмежитися попередженням, тобто своєю фактичною поведінкою виявляв небажання проходити такий огляд. За таких обставин поліцейські обґрунтовано розцінили його поведінку як відмову від проходження огляду у встановленому законом порядку.
Твердження про невручення медичного направлення на огляд на стан сп`яніння, що нібито унеможливило проведення альтернативного огляду в закладі охорони здоров`я, також є надуманими. Відповідно до пункту 12 розділу ІІ Інструкції № 1452/735 у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані сп`яніння, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я. Згідно з пунктом 9 розділу ІІ цієї ж Інструкції поліцейський забезпечує доставку такої особи до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для проведення огляду. Отже, чинним законодавством не передбачено обов`язкового вручення особі письмового направлення для самостійного проходження такого огляду, оскільки огляд у закладі охорони здоров`я проводиться за участю поліцейського, який і має забезпечити доставку особи, що погодилася на його проходження. Натомість із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 від проходження огляду відмовився.
Необґрунтованим є і посилання на те, що у протоколі не зазначено модель, номер і серію технічного засобу, яким велася відеофіксація, а також що невідомо, чи сертифіковані такі засоби в Україні. Вимоги щодо обов`язкового зазначення таких відомостей у протоколі у цій категорії справ не встановлені. Посилання апелянта на ч. 3 ст. 283 КУпАП є неналежним, оскільки наведена норма регулює інші правовідносини та не спростовує допустимості дослідженого судом відеозапису як доказу у цій справі.
Доводи апеляційної скарги щодо не участі представників Військової служби правопорядку України є безпідставним з огляду на таке.
Об`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, є суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, а також безпеки на річковому транспорті та маломірних суднах.
Суб`єкт адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, спеціальний - водій транспортного засобу, або інша особа, яка керувала транспортним засобом.
У статті 15 КУпАП передбачено особливості адміністративної відповідальності військовослужбовців та інших осіб, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, за вчинення адміністративних правопорушень.
Так, відповідно до частини 1 статті 15 КУпАП військовослужбовці за порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху несуть адміністративну відповідальність на загальних підставах.
За змістом статті 266-1 КУпАП огляд на стан сп`яніння проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром, лише щодо військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння військовослужбовців Збройних Сил України, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Керування військовослужбовцем транспортним засобом на дорогах загального користування з ознаками сп`яніння до таких підстав не належить.
Відповідно до частини 4 статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
ОСОБА_1 не надав відповідних документів про те, що на час його зупинки він виконував обов`язки військової служби.
Крім того, відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП огляд особи, яка керувала транспортним засобом, морським, річковим, малим, спортивним судном або водним мотоциклом, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Цей порядок визначає процедуру огляду водіїв, у той же час положення статті 266-1 КУпАП передбачають порядок огляду військовослужбовців, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані сп`яніння виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, а перебувають на вулицях, у закритих спортивних спорудах, у скверах, парках, у всіх видах громадського транспорту (включаючи транспорт міжнародного сполучення) та в заборонених законом інших місцях. При цьому статус водія є спеціальною нормою для військовослужбовців і тому при проведенні огляду військовослужбовця водія таку процедуру проводить поліція, у випадку проведення огляду військовослужбовця пішохода такий огляд проводить військова служба правопорядку. 
Таким чином, під час процедури огляду на стан сп`яніння водія представники військової служби правопорядку не повинні запрошуватись.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом Збройних Сил України або інших військових формувань, не додано жодних відомостей про те, що відповідний електросамокат у встановленому порядку був закріплений (облікований) за відповідною військовою частиною. Аналогічно, відсутні докази про те, що 18 липня 2025 року ОСОБА_1 виконував обов`язки військової служби, а тому в цьому випадку протоколи про адміністративні правопорушення мали право складати уповноважені на те посадові особи органів Національної поліції без участі представників ВСП України.
За наведених обставин доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, розумних сумнів щодо наявності в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не викликають, порушень щодо порядку отримання доказів, що містяться в матеріалах справи не наводять, що в сукупності свідчить про формальність доводів апеляційної скарги, спрямованих на уникнення адміністративної відповідальності.

Згідно з положеннями статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 
4) змінити постанову. 
За таких обставин апеляційна скарга залишається без задоволення, а постанова суду першої інстанції залишається без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Морозова Вадима Юрійовича - залишити без задоволення. 
Постанову Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2025 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя О. В. Желепа