Справа № 466/890/25 
Провадження № 22-ц/4808/699/26 
Головуючий у 1 інстанції Гаврилюк О. О. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.,
суддів:    Луганської В. М., Томин О. О.,
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скарг у ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалов Андрій Миколайович, на ухвалу Рогатинського районного суду від 29 січня 2026 року, у складі судді Гаврилюк О. О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 , інтереси якого представляв адвокат Чайка Ю. Т., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за борговою розпискою на загальну суму 2 477 446,40 грн. 
Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Мазченко О. О. подала клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з перебуванням ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Ухвалою Рогатинського районного суду від 29 січня 2026 року зупинено провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до припинення перебування відповідача на військовій службі в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 повідомити суд про звільнення з військової служби або виникнення іншої можливості його явки до суду для розгляду справи.
Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Шаповалов А. М. подав апеляційну скаргу. Вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог матеріального та процесуального права, прийнята за умов неповного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення питання про зупинення провадження.
Зазначає, що відповідач не був позбавлений можливості реалізовувати свої процесуальні права та обов`язки у справі, оскільки протягом усього розгляду справи системно та активно здійснював процесуальні дії через представника, а саме: подавав заяви, клопотання, відзив по суті спору, ініціював процесуальні питання щодо руху справи, а також здійснював апеляційне та касаційне оскарження ухвали про забезпечення позову.
Посилання відповідача на об`єктивну неможливість реалізації процесуальних прав у зв`язку з проходженням військової служби є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.
Вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки процесуальній поведінці сторони відповідача та не з`ясував у повному обсязі обставини, які у сукупності вказують на ознаки недобросовісного користування процесуальними правами та затягування розгляду справи. 
Так, адвокат Мазченко О. О. вступила у справу як представник ОСОБА_2 11.04.2025. Лише 12.08.2025 адвокатом подано клопотання про передачу справи за підсудністю до Рогатинського районного суду Івано-Франківської області. 
Лише 11.12.2025 подано клопотання про зупинення провадження у справі, при цьому без долучення документів на підтвердження підстав для зупинення, надалі 19.02.2026 подано клопотання про долучення доказів, однак представник відповідача не обґрунтувала неможливість їх подання разом із первинним клопотанням. 29.12.2026 подано повторне клопотання про зупинення провадження у справі з доказами, які не були долученими до первинного клопотання.
Вважає, що така процесуальна поведінка має форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнює розгляд справи, перешкоджає винесенню рішення у справі. Також є проявом недобросовісного користування процесуальними правами та має ознаки зловживання процесуальними правами.
Зазначає, що в Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні провадження у шести справах про стягнення боргу з ОСОБА_2 за кредитними договорами. Провадження у цих справах у зв`язку з проходженням ОСОБА_2 служби у лавах ЗСУ зупинено не було.
Вважає, що наведені обставини у сукупності свідчать про наявність у відповідача значного обсягу боргових зобов`язань, а клопотання про зупинення провадження у справі мотивоване не фактичною неможливістю реалізації процесуальних прав, а спробою відстрочити судовий розгляд справи.
Зупинення провадження у справі не повинно призводити до необґрунтованого затягування розгляду справи та поставлення учасників справи у стан невизначеності.
Просить скасувати ухвалу суду про зупинення провадження і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Представник ОСОБА_2 адвокат Мазченко О. О. через систему «Електронний суд» 06 квітня 2026 року подала відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження. 
Частиною 7 статті 178 ЦПК України встановлено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 12 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційної скаргою ОСОБА_1 на ухвалу суд та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу 10 днів з дня отримання ухвали суду.
22 березня 2026 року через систему «Електронний суд» адвокат Мазченко О. О. подала заяву про вступ у справу як представника Жирого І. Я. та 23.03.2026 отримала доступ до матеріалів справи в електронному кабінеті.
Відзив на апеляційну скаргу подано поза межами строку, встановленого ухвалою суду про відкриття апеляційного провадження, та про поновлення такого представник відповідача не просить, тому відзив представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Мазченко О. О. слід залишити без розгляду. 
Частиною другою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із пунктом 14 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі. 
З огляду на зазначене, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про зупинення провадження в справі здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав. 
Згідно частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду відповідає.
Постановляючи ухвалу про зупинення провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст.251 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з клопотання відповідача та його представника про зупинення провадження у справі та наявності в матеріалах справи доказів на підтвердження факту перебування відповідача ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 253 ЦПК України, провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 2 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Отже, процесуальний закон пов`язує необхідність зупинення провадження у справі з фактом перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про Збройні Сили України» Збройні Сили України це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності.
Військова служба у Збройних Силах України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до законів України, є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком осіб (за винятком випадків, визначених законом), пов`язаній із захистом України.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).
У зв`язку з військовою агресією на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який діє до теперішнього часу.
Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
До основних засад судочинства частиною третьої статті 2 ЦПК України віднесено розумність строків розгляду справи судом, пропорційність, диспозитивність, змагальність сторін.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (частина третя статті 13 ЦПК України).
Суд під час розгляду справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).
Для тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України слід застосовувати телеологічне (цільове) тлумачення. Тобто визначити, якою була мета законодавця у запровадженні цього припису.
Є зрозумілим, що мета законодавця у формулюванні такої конструкції була в тому, щоб гарантувати недоторканність прав тих осіб, які у запроваджений в Україні воєнний стан виконують конституційний обов`язок, пов`язаний із захистом Батьківщини від ворога, військовослужбовців.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2025 року у справі №754/947/22 зазначає, що з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування в цілому потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан» для цілей застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України та аналогічних процесуальних норм.
Упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації для застосування судом пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суд має отримати докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на таке. Системне тлумачення пункту 2 частини першої статті 251 та статті 254 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що підставами для поновлення зупиненого на підставі цієї процесуальної норми права провадження у справі можуть бути: припинення, у тому числі призупинення, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, на військовій службі у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань під час дії воєнного стану в Україні; припинення воєнного стану в Україні, навіть якщо відповідні особи продовжують військову службу у певній військовій частині, якщо тільки ця військова частина не залишається переведеною на воєнний стан через запровадження / збереження цього стану для певної території України або не залучена до проведення антитерористичної операції.
За нинішньої редакції пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України в суду є обов`язок, а не право зупинити провадження у справі в разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.
Тож норма пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, яка встановлює обов`язок суду зупинити провадження, є спеціальною захисною гарантією для військовослужбовців, які через виконання конституційного обов`язку із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України (стаття 65 Конституції України) об`єктивно позбавлені можливості брати активну участь у судовому процесі, захищати свої права, свободи та інтереси.
За таких умов розсуд суду є доволі обмеженим у тому, щоб не застосовувати таке обов`язкове зупинення провадження у судовій справі.
Отже, під час застосування пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України суди мають забезпечити дотримання, зокрема, основних засад (принципів) цивільного судочинства.
Принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства (статті 12, 13 ЦПК України) надають учасникам справи право вільно розпоряджатися своїми процесуальними правами.
Ключовим під час вирішення питання про зупинення провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України є саме воля військовослужбовця як сторони чи третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.
Велика Палата Верховного Суду вказала, що судам потрібно виходити з такого:
1) з моменту введення в Україні воєнного стану і до моменту його скасування чи припинення Збройні Сили України та інші утворені відповідно до закону військові формування потрібно вважати такими, що «переведені на воєнний стан»;
2) упродовж дії воєнного стану в Україні та проведення загальної мобілізації належними для застосування судом згаданих вище норм процесуального права є докази (військовий квиток, накази командира військової частини тощо), що містять інформацію про те, що військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору) перебуває на військовій службі;
3) якщо військовослужбовець (сторона або третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору), права якого захищають положення пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України, висловлює власну волю проти зупинення провадження у справі та прагнення продовжувати розгляд справи (особисто або через представника), суд має врахувати його волевиявлення та продовжити здійснювати судочинство у відповідному провадженні.
У справі встановлено, відповідач ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 згідно довідки № 118 від 13.01.2026 військової частини НОМЕР_1 . 
Отже, відповідач ОСОБА_2 перебуває у лавах Збройних Сил України та забезпечує стримування збройної агресії проти України у період воєнного стану, запровадженого у зв`язку із воєнною агресією.
Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що існують обставини, які, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, унеможливлюють продовження розгляду цивільної справи та наявність яких є підставою для зупинення провадження у справі, а тому обов`язком суду є зупинення провадження у справі до припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені у воєнний стан.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що у відповідача є представник, з яким він уклав договір про надання правничої допомоги, тому особиста участь відповідача у розгляді справи є необов`язковою, не заслуговують на увагу з огляду на те, що цивільний процесуальний закон наділяє особу певними процесуальними правами, зокрема, брати участь безпосередньо у судовому засіданні, давати пояснення, надавати докази, ставити питання іншим учасникам справи. Обов`язок забезпечити особі реалізацію її процесуальних прав покладено на суд. При цьому саме сторона обирає чи буде вона приймати участь особисто чи через свого представника.
У справі, що переглядається, ОСОБА_2 заявив клопотання через свого представника про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням військової служби в лавах ЗСУ та неможливістю брати участь у судовому засіданні.
Твердження апеляційної скарги про спрямованість дій відповідача на затягування розгляду справи є оціночним судженням та не підтверджене жодними належними і допустимими доказами. Подання заяви про зупинення провадження у справі є реалізацією передбаченого законом процесуального права та саме по собі не може свідчити про зловживання.
Дотримання судом першої інстанції норм процесуального права не порушує доступ позивача до правосуддя і гарантує дотримання процесуальних прав обох сторін, їх право на справедливий судовий розгляд.
Разом із тим, колегія суддів зауважує, що зупинення провадження у справі є тимчасовим заходом та у разі наявності доказів на підтвердження припинення перебування відповідача у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, учасники справи не позбавлені права ініціювати питання про поновлення провадження у справі шляхом подання до суду відповідних клопотань.
За таких обставин доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції про зупинення провадження у справі, та не містять підстав для скасування судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду – без змін. 
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шаповалов Андрій Миколайович, залишити без задоволення, а ухвалу Рогатинського районного суду від 29 січня 2026 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. М. Луганська
О. О. Томин