ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
Іменем України

20 лютого 2026 року	м. Дніпро	Справа № 640/12902/22	

Суддя Луганського окружного адміністративного суду Ірметова О. В., розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом адвоката Осадчого Святослава Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду надійшла адміністративна справа за позовом адвоката Осадчого Святослава Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області та з урахуванням уточненої позовної заяви просив:
- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області, яка полягає у відмові в прийнятті заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту від 02.08.2022;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області видати ОСОБА_1 довідку про звернення за захистом в Україні.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 02 серпня 2022 року громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 з`явився особисто в Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області для подання передбаченої законом заяви про визнання біженцем.
В цей же день йому протиправно було відмовлено в прийнятті заяви і також відмолено в наданні будь-якого письмового документу за фактом відмови.
Після цього. 03.08.2022 адвокат Пучиньяна В.В. звернувся із адвокатським запитом щодо надання відповіді про відмову в прийнятті заяви.
09 серпня 2022 року на електронну пошту адвоката надійшла відповідь, яка підтверджує факт звернення ОСОБА_1 та відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем.
Прийняте рішення є необґрунтованим, упередженим і таким, що не відповідає міжнародним зобов`язанням України та національному законодавству у сфері захист} прав шукачів притулку, адже Позивач має цілком обґрунтовані побоювання стати жертвою політичного переслідування з боку влади РФ у вигляді кримінального переслідування, незаконного засудження, застосування тортур та нелюдського або такого, що принижує людську гідність, поводження та не може повернутися до країни походження.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву в обґрунтування якого зазначено, що 03.08.2022 на адресу ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надійшов адвокатський запит представника позивача - адвоката Осадчого С.С., щодо подачі заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
26 серпня 2022 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області за результатом розгляду вказаного запиту, листом повідомлено представника позивача адвоката Осадчого С.С., що під час звернення позивача, було встановлено, що позивач прибув до України 11.09.2018 і проживає на території України тривалий час з порушенням дозволеного строку перебування.
З огляду на викладене, позивачу було вказано на порушення ним порядку та строків звернення за захистом в Україні.
Оскільки рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області про відмову позивачу у прийнятті заяви про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не приймалося, вимога позивача про визнання рішення ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області від 02.08.2022 протиправним є необґрунтованою та такою, що не підлягає до задоволення.
На підставі вищевикладеного просили відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від представника позивача надійшла відповідь на відзив в обґрунтування якої зазначено, що відповідно до ч. 6 ст. 8 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» - рішення про відмову в оформленні документів для вирішення питань щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймаються за заявами, які є очевидно необґрунтованими, тобто якщо у заявника відсутні умови, зазначені пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, а також якщо заяви носять характер зловживання: якщо заявник з метою визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, видає себе за іншу особу, а так само за заявами, поданими особами, яким було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у зв`язку з відсутністю підстав, передбачених для визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, встановлених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися.
Немає жодної підстави для визнання очевидної необґрунтованості заяви або інших підстав для відмови, проте ключовим є те, що Відповідач взагалі не прийняв заяви, що сам підтверджує у своїй відповіді.
У даному випадку вирішується лише питання прийняття та реєстрації, а не безпосередньо рішення щодо надання чи ненадання статусу біженця.
Враховуючи це, на даному етапі не має і не може бути підстав очевидної необґрунтованості заяви про визнання біженцем.
Прийняття заяви ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та видача ОСОБА_1 довідки про звернення за захистом в Україні, враховуючи викладені в Позові обставини, є обов`язком, а не правом Відповідача відповідно до Закону.
В даній категорії справ обов`язок доказування лежить саме на відповідачі проте він жодним чином не обґрунтував свою бездіяльність і жодним чином не навів заперечення по суті позову, і зазначив лише загальні правові норми та посилання на самостійність своїх дій. Проте самостійність дій не передбачає порушення при цьому закону. Через це Позивач змушений звертатись до суду.
Отже, підсумовуючи Відповідач не навів жодного належного заперечення чи обґрунтування проти позову, в зв`язку із чим вважаємо, що він підлягає задоволенню.
Також сторона позивача наголосила на тому, що у даному випадку розглядаються лише правовідносини та обставини щодо неприйняття заяви про визнання біженцем.
Незважаючи на наявність підстав для визнання біженцем, через протиправну бездіяльність Відповідача, на даний момент лише початкова стадія прийняття заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання.
Законом України “Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ (далі Закон № 3863-ІХ) пункт 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" (Відомості Верховної Ради України, 2023 р., № 29, ст. 111) викладено в новій редакції.
Так, приписами пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" установлено, що інші адміністративні справи, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, у тому числі ті, що передані до Київського окружного адміністративного суду до набрання чинності Законом України "Про внесення зміни до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" щодо забезпечення розгляду адміністративних справ", але не розподілені між суддями (крім справ, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України), передаються на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України шляхом їх автоматизованого розподілу між цими судами з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ у порядку, визначеному Державною судовою адміністрацією України. Справи, підсудність яких визначена частиною першою статті 27, частиною третьою статті 276, статтями 289-1, 289-4 Кодексу адміністративного судочинства України, до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом.
Ухвалою Луганського окружного адміністративного суду від 18.02.2025 адміністративну справу за позовом адвоката Осадчого Святослава Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії – прийнято до провадження.
Ухвалою суду від 23.12.2025 витребувано у Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області належним чином засвідчені докази по справі:
- витяг з Журналу реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту за серпень 2022 року;
- витяг з Журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні за серпень 2022 року.
Дослідив матеріали справи, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінив докази відповідно до вимог статей 72-77, 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов такого.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Російської Федерації, що підтверджується копією паспорту № НОМЕР_1 , виданого 12.02.2008.
З позовної заяви вбачається, що 02.08.2022 позивач особисто звернувся до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, однак отримав відмову у прийнятті заяви в усні формі.
Відповідно до листа від 26.08.2022 №8010.7-24267/80.1-22, Центральним міжрегіональним управлінням ДМС у м. Києві та Київській області розглянуто заяву щодо звернення громадянина російської федерації ОСОБА_1 із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. За результатами розгляду повідомили, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 02.08.2022 звертався до Управління з питань шукачів захисту та соціальної інтеграції ЦМУ ДМС, оскільки виявив намір звернутись за захистом в Україні. Вказаному іноземцю було роз`яснено, що порядок звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту регулюється Законом України «Про біженців або осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» (Закон) та Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту», затвердженими наказом МВС від 07.09.2011 № 649, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05.10.2011 № 1146/19884 (Правила). Під час його звернення було встановлено, що він прибув до України 11.09.2018 і проживає на території України тривалий час з порушенням дозволеного строку перебування. З огляду на викладене йому було вказано на порушення ним порядку та строків звернення за захистом в Україні. Прийняття рішення про відмову у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту приймається відповідно до пункту 6 статті 5 Закону, за умови дотримання заявником порядку звернення із заявою передбаченою вказаною статтею Закону
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправної бездіяльність відповідача щодо неприйняття заяви від 02.08.2022 та рішення за результатами розгляду цієї заяви.
Вирішуючи спір по суті заявлених вимог, суд виходить з наступного.
Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, визначено Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» додатковий захист - форма захисту, що надається в Україні на індивідуальній основі іноземцям та особам без громадянства, які прибули в Україну або перебувають в Україні і не можуть або не бажають повернутися в країну громадянської належності або країну попереднього постійного проживання внаслідок обставин, зазначених у пункті 13 частини першої цієї статті.
Пунктом 13 статті 1 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» встановлено, що особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.
Згідно з частинами першою і другою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, перетнула державний кордон України в порядку, встановленому законодавством України, повинна протягом п`яти робочих днів звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Особа, яка з наміром бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, під час в`їзду в Україну незаконно перетнула державний кордон України, повинна без зволікань звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» передбачено, що особа, яка на законних підставах тимчасово перебуває в Україні, і під час такого перебування в країні її громадянської належності чи попереднього постійного проживання виникли умови, зазначені в пунктах 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, внаслідок яких вона не може повернутися до країни свого походження і має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, повинна звернутися до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, до закінчення строку перебування на території України.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, може прийняти рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, в разі, якщо заявник видає себе за іншу особу або якщо заявнику раніше було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, за відсутності умов, передбачених пунктами 1 чи 13 частини першої статті 1 цього Закону, якщо зазначені умови не змінилися (частина 6 стаття 5 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту»).
Інших підстав відмови у прийнятті документів від особи іноземця чинне законодавство України не містить.
Процедуру розгляду в Україні заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату, позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту визначають Правила розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджені наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 №649, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 05.10.2011 за №1146/19884 (далі - Правила №649).
Відповідно до пункту 2.1 Правил №649 уповноважена посадова особа органу міграційної служби, до якого особисто звернулась особа, яка має намір бути визнаною біженцем в Україні або особою, яка потребує додаткового захисту, або її законний представник у випадках, передбачених Законом:
а) встановлює особу заявника;
б) реєструє заявника в журналі реєстрації осіб, які бажають подати заяву про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 1) (далі - журнал реєстрації осіб);
в) інформує заявника мовою, яку він/вона розуміє, про умови, за яких в Україні особа може бути визнана біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про її права та обов`язки, а також про наслідки невиконання обов`язків;
г) забезпечує надання заявнику послуг перекладача, у тому числі через систему відеоконференц-зв`язку;
ґ) перевіряє дотримання заявником передбаченого статтею 5 Закону порядку звернення із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту;
д) з`ясовує місце тимчасового перебування (проживання) заявника (фактичну адресу проживання в Україні);
е) протягом одного робочого дня здійснює перевірку наявності підстав, за яких заявнику може бути відмовлено в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту.
Перевірка здійснюється в тому числі з урахуванням оновленої інформації по країні походження заявника на момент подачі заяви;
є) проводить дактилоскопію заявника;
ж) заносить отримані відомості до централізованої інформаційної системи;
з) роз`яснює порядок звернення за безоплатною правовою допомогою мовою, яку розуміє заявник.
Відповідно до пунктів 2.2, 2.4, 2.5 Правил №649, рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, приймається територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа.
У разі наявності передбачених Законом підстав територіальний орган ДМС ухвалює рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом (додаток 2). Після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту (додаток 3); під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
У разі використання заявником права на оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, територіальний орган ДМС видає такому заявникові під підпис довідку про звернення за захистом в Україні, про що заносить відповідні відомості до журналу реєстрації видачі довідки про звернення за захистом в Україні (додаток 4). Довідка видається строком на три місяці з подальшим тримісячним продовженням строку її дії на весь час розгляду скарги. Підставою для продовження строку дії зазначеної довідки є копія скарги на рішення територіального органу ДМС з підтверджуючими документами її відправлення або у випадку оскарження в судовому порядку копія позовної заяви з відміткою (штампом) суду про її прийняття або копія ухвали суду про відкриття провадження у справі чи належним чином оформленої судової повістки. У випадку оскарження рішення в судовому порядку подальше тримісячне продовження строку дії довідки про звернення за захистом в Україні здійснюється після отримання письмової інформації про стан розгляду справи в суді від юридичної служби територіального органу ДМС.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, про відмову в оформленні документів для вирішення питання щодо визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, протягом п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення про відмову можуть бути оскаржені в установленому законом порядку до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту, а також до суду у строки, встановлені цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що 02.08.2022 позивач особисто прибув до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області з метою подання заяви про надання йому статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, що підтверджується листом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 26.08.2022 №8010.7-24267/80.1-22.
Разом з тим, працівниками відповідача було відмовлено у реєстрації відповідної заяви. Доказів того, що заява була прийнята канцелярією відповідача матеріали справи не містять, як і не містять доказів того, що працівниками відповідача не було відмовлено у реєстрації заяви, у зв`язку з чим суд вважає, що відповідачем не спростовано належними доказами тверджень позивача щодо відмови працівниками відповідача у реєстрації заяви від 02.08.2022.
Суд зазначає, що нормами чинного законодавства визначено наступні варіанти поведінки суб`єкта владних повноважень, до якого надійшла заява про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, а саме: прийняття територіальним органом ДМС протягом робочого дня, в який до нього звернулась відповідна особа рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, яке оформлюється наказом.
При цьому, після ухвалення рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, уповноважена посадова особа територіального органу ДМС: видає особі письмове повідомлення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, із зазначенням підстав для відмови у прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; під підпис ознайомлює заявника з порядком оскарження рішення про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносить відповідні відомості до журналу реєстрації осіб.
Крім того, відповідно до статті 12 Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» заявник має право оскаржити таке рішення до Державної міграційної служби України, а також до суду.
Аналогічні висновки викладені в постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №120/3657/20-а.
Таким чином, суд доходить висновку, що відповідач допустив протиправну бездіяльність, що полягає у неприйнятті рішення щодо прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами №649, за заявою-анкетою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 02.08.2022.
Що стосується обраного позивачем способу захисту порушених прав, то суд зауважує, що статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Враховуючи зміст позовних вимог, встановлені обставини справи суд вважає, що належним та достатнім способом захисту порушених прав позивача буде ухвалення рішення про:
- визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо не ухвалення рішення з прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами №649, за заявою-анкетою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 02.08.2022; 
- зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області вирішити питання щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 02.08.2022 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 року №649, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
Водночас, вимоги позивача щодо зобов`язання Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області прийняти заяву ОСОБА_1 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту та зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області видати ОСОБА_1 довідку про звернення за захистом в Україні, у даному випадку, суд вважає передчасними, у зв`язку з чим відмовляє у задоволенні цієї частини позовних вимог.
Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що дані позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з вимог вищенаведеного чинного законодавства України та обставин, встановлених в ході розгляду справи.
Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-262, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позовну заяву адвоката Осадчого Святослава Сергійовича в інтересах ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області щодо не ухвалення рішення з прийняття заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту або про відмову в прийнятті заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, за заявою-анкетою громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 02.08.2022.
Зобов`язати Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області вирішити питання щодо прийняття заяви громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 від 02.08.2022 про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту у порядку визначеному Законом України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» та за формою встановленою Правилами розгляду заяв та оформлення документів, необхідних для вирішення питання про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, втрату і позбавлення статусу біженця та додаткового захисту і скасування рішення про визнання особи біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2011 № 649, з урахуванням висновків, викладених у рішенні суду.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Суддя 	О.В. Ірметова