САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ЧЕРНІВЦІ 

Справа № 726/3215/25 
Провадження № 1-кп/726/57/26 
Категорія 11 
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 м. Чернівці 

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання  ОСОБА_2 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Чернівці, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12025262020002639 від 25.07.2025 щодо:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця за національністю, уродженця м. Чернівці Чернівецька область, із середньою освітою, не одруженого, який не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий: вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 01.02.2023 за ч.2 ст. 289, ч.4 ст.185, ст. 69, ст. 70 КК України до позбавлення волі на строк 2 (два) роки 6 (шість) місяців, 
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України, 
за участю учасників судового провадження:
прокурорів      ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченого     ОСОБА_3 , 
захисника       ОСОБА_6 ,
потерпілого       ОСОБА_7 ,
представника потерпілого     ОСОБА_8 ,

У С Т А Н О В И В:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним
25 липня 2025 року о 00:35, у ОСОБА_3 , перебуваючи у дворі житлового будинку АДРЕСА_3 , виник раптовий конфлікт із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через тютюнові вироби.
В подальшому цього ж дня, приблизно о 00:40, ОСОБА_3 , маючи умисел на заподіяння смерті ОСОБА_7 , підійшов до останнього, який перебував за вищевказаною адресою спільно зі своєю знайомою ОСОБА_9 , а саме сиділи та бетонному бордюрі та вели між собою бесіду, та діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тримаючи в правій руці спеціально заготовлений предмет ріжучої дії, наніс ОСОБА_7 одне поранення в область шиї зліва в ділянку сонної артерії, тим самим своїми протиправними діями спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного поранення, що спричинило масивну кровотечу. 
У подальшому, після нанесення йому тілесного ушкодження ОСОБА_7 почав втікати, а ОСОБА_3 його переслідував для завершення свого злочинного умислу, однак через те, що ОСОБА_7 зміг сховатись, ОСОБА_3 не зміг довести злочин до кінця. При цьому ОСОБА_10 одразу викликала працівників екстреної медичної допомоги та ОСОБА_7 сам затиснув руками свій орган шиї, не допускаючи сильної кровотечі, що відвернуло його загибель.
Таким чином своїми протиправними діями ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани по передньо-боковій поверхні шиї, з пошкодженням лівої внутрішньої яремної вени з венозною кровотечою, однобічний, частковий параліч голосових складок та гортані, парез лівої голосової складки. Вищевказані тілесні ушкодження згідно висновку експерта № 617 мд від 03.09.2025 відносяться до тяжких тілесних ушкоджень як такі, що небезпечні для життя в момент спричинення.
Таким чином, ОСОБА_3 виконав усі дії, які він вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.
Поруч з тим, 25.07.2025, приблизно о 00:45, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з метою збереження власного життя та здоров?я, покинули місце вчинення правопорушення ОСОБА_3 та вдалися до втечі в напрямку вул. Хотинської в м. Чернівцях, під час чого ОСОБА_7 в силу фізіологічної неспроможності керувати після отриманого поранення був змушений залишити власний велосипед на вказаному місці та продовжувати втечу пішки. В подальшому в ОСОБА_3 виник злочинний, протиправний умисел, спрямований на заволодіння велосипедом, який належить ОСОБА_7 , та з метою його реалізації, діючи в умовах воєнного стану, який введений із 05:30 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №? 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», та дія якого була продовжена Указом Президента України від 14 липня 2025 року №? 478/2025, діючи з корисливих мотивів, маючи на меті особисте збагачення, протиправно, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, переконавшись, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покинули територію, розташовану по АДРЕСА_3 , та жодних сторонніх осіб у вказаному вище місці немає, шляхом вільного доступу заволодів велосипедом типу «ВМХ» марки «Odyssey», вартість якого згідно з даними висновку експерта № СЕ-19/126-25/9927-ТВ від 08.08.2025 становить 10000 грн 00 коп.
Після цього ОСОБА_3 місце скоєння злочину покинув та вирушив на вказаному велосипеді в напрямку с. Новий Киселів, Чернівецького району, Чернівецької області, де був виявлений та зупинений працівниками УПП в Чернівецькій області ДПП .
Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений 
Умисні протиправні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.
Також умисні протиправні дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючими ознаками: вчинене повторно та в умовах воєнного стану.
Позиція учасників кримінального провадження
У судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_3 після роз`яснення йому суті обвинувачення, свою вину визнав частково.
Не заперечив, що наніс потерпілому один удар, однак заперечив обставини його нанесення та не вважає, що нанесений ним удар міг призвести до таких тяжких наслідків.
Показав суду, що дійсно того дня 25.07.2025 вживав спиртні напої, метадон. Також вказав про те, що відпочивав разом із військовим на заправці « WOG », що на вул. Хотинській . Після 12 години ночі пішов у сторону «Дріжзаводу» сам, оскільки мав намір повернутися додому у с. Шипинці.
Зазначає, що на перехресті побачив двох осіб: чоловіка та жінку, не зрозумів, що вони молодого віку. До цього моменту цих людей не знав. У суді повідомив, що це були потерпілий ОСОБА_7 та свідок ОСОБА_9 . Спитав у них чи є, щось закурити. Потерпілий відповів: «Іди звідси, ти не бачиш, що ми тут відпочиваємо». Потім зазначає, що зчепилися із потерпілим та ОСОБА_7 штовхнув його чи вдарив у ногу, від чого упав. Обвинувачений зазначає, що у цей момент, підняв із землі незрозумілий предмет та ударив ним потерпілого. Зауважив, що у момент удару потерпілий перебував над ним, а тому наніс один удар йому у праву верхню частину, але куди точно не бачив, бо було темно. Думав, що у руку. У цей момент дівчини ОСОБА_11 не було, бо вона одразу втекла. Все відбулося доволі швидко, конфлікт тривав приблизно 10 хвилин. Після цього вказує, що розбіглися із потерпілим у різні сторони. Побачив велосипед чуть вище 2-3 метра, а тому взяв його і поїхав у сторону дому, щоб втекти так само як і потерпілий.
Зауважив, що не знав про спричинене тілесне ушкодження потерпілому, а якби знав, надав би йому допомогу. Через те, що було темно, крові не бачив. Наявність крові на велосипеді не зміг пояснити, а кров на своєму одязі обвинувачений пояснив тим, що вона могла попасти у момент, коли потерпілий нагувся до нього.
Не думав, що від одного удару можуть настати такі наслідки. Заперечив наявність ножа, однак не зміг з точністю пояснити чим саме наніс удар потерпілому. Сказав, що це був камінь чи можливо скло, яке підняв із землі. 
Просив суд врахувати те, що він не є вбивцею. Повідомив про свій намір піти захищати Україну і приєднатися до ЗСУ, а тому просив перекваліфікувати його дії на ч.1ст. 121 КК України.
Щодо кримінального провадження за ч.4 ст. 185 КК України вказав, що розуміє, що не можна брати чужі речі, однак не знав кому належить велосипед. Забрав велосипед, бо він лежав на дорозі, якби хтось попросив повернути - повернув би. В тій ситуації яка склалася у шоці взяв велосипед, щоб доїхати на ньому додому.
Також повідомив суду, що не просив вибачення у потерпілого, остільки не хотів щоб ОСОБА_7 думав ніби він його переслідує чи погрожує. 
Цивільний позов визнав частково, погодився із сумою матеріальної шкоди, однак не визнав заявлених вимог моральної шкоди. Вказав, що погоджувався на суму 100 000 тисяч гривень чи навіть 200 000 тисяч гривень, однак 1 000 000 грн це занадто непосильна для нього сума. Наразі немає коштів для відшкодування.
У останньому слові розкаявся у вчиненому, однак зауважив, що не хотів вбивати потерпілого. Просив суворо не карати, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України. Перекваліфікувати дії на ч.1 ст. 121 КК України. В подальшому має намір відшкодувати завдану шкоду, однак у справедливій сумі.
Прокурор у судовому засіданні, посилаючись на досліджені судом докази та отримані показання свідків вказав на доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 та ч.4 ст.185 КК України, а саме у вчиненні ним закінченого замаху на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині та таємному викраденні чужого майна (крадіжці), за кваліфікуючими ознаками: вчиненій повторно та в умовах воєнного стану.
Зауважив, що досліджені докази повністю підтверджують винуватість обвинуваченого, а досліджені докази є належними та допустимими. Кваліфікація дій ОСОБА_3 є правильною.
Щодо міри покарання просив призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років, а за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років. На підставі ч.1 ст. 70 КК України остаточно призначити ОСОБА_3 покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.
Також просив вирішити питання речових доказів та судових витрат. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою заснований до ОСОБА_3 залишити в силі.
Захисник ОСОБА_6 вказала, що сторона захисту не погоджується із кваліфікацією дій обвинуваченого. Вказала на суперечність показань потерпілого та свідка ОСОБА_9 , тим які були надані під час досудового розслідування та у суді, а також даним слідчого експерименту. Обвинувачений не переслідував потерпілого. Звернула увагу і на характер спричиненої рани ріжучим предметом.Зауважила, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками. Замах на вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини. Замах на вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, замах на вбивство відсутній, а вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали. Злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
Просить суд перекваліфікувати дії ОСОБА_3 на ч.1 ст. 121 КК України та призначити йому мінімальне покарання. Також просить суд врахувати і бажання обвинуваченого піти служити на захист держави.
Допитаний в судовому засіданні, потерпілий  ОСОБА_7  повідомив, що займається велоспортом та після тренування 25 липня 2025 року, приблизно о 22:00, повертався із другом у тролейбусі додому, їхав в сторону зупинки «Дріжзавод». У тролейбус зайшла його давня знайома ОСОБА_11 із якою давно не бачилися, а тому почали спілкування. Друг вийшов на зупинці раніше, а із ОСОБА_11 поїхали далі та вийшли на зупинці «Дріжзавод» і залишилися ще поспілкуватися. Також вирішили піти на заправку, щоб купити пачку стіків, після чого повернулися на вул. Заводську, де сіли на асфальт та продовжили спілкуватися, нікому не заважаючи. Приблизно о 12 годині вечора почули інші голоси, а коли розвернулися, побачили двох чоловіків які підходили ближче. На погляд потерпілого, ці двоє незнайомців були у стані алкогольного сп`яніння. Підійшовши, один із них у зухвалій формі запитав про те, що вони тут роблять та чи є «сигаретка». Потерпілий зазначає, що відповів, що курить IQOS і сказав про те, що просто спілкується із знайомою, яку давно не бачив. Інший хлопець сказав другу: «залиш їх, пішли далі» та чоловіки розвернулися і пішли собі далі.
На уточнююче запитання прокурора потерпілий повідомив, що одним із тих чоловіків був обвинувачений.
Потерпілий продовжив та повідомив суду, що хвилин 10-15 після цього, побачили із ОСОБА_11 , що один із чоловіків повернувся. Потерпілий думав, що він просто проходить поруч від них із знайомою, однак коли він проходив позаду, потерпілий вказує про те, що відчув удар у область шиї, вказав на те, що удар у відбувся ліву частину шиї. Спочатку подумав, що це ніби удар кулаком. Через це різко підхопився, бо ще не зрозумів, що саме відбулося. Зробив два кроки назад та коли приклав руку до шиї, побачив, що рука уся від крові. Одразу сказав ОСОБА_11 , щоб вона тікала і вона побігла в сторону заправки та кричала про допомогу.
ОСОБА_7 зазначає, що в той момент теж зрозумів, що потрібно тікати та взяв велосипед, однак зрозумів, що через поранення не може на ньому втекти. Від`їхав недалеко та впав з велосипеда.
Потерпілий зауважив, що коли розвернувся, побачив як обвинувачений біжить у його сторону із наміром убити, а тому вирішив тікати і рятувати своє життя. 
Зазначає, що добіг під міст і звідти разом із ОСОБА_11 пішли у сторону заправки. Весь цей час тримав рукою рану, як міг, а потім ОСОБА_11 допомогла затиснути рану і викликала поліцію і швидку. Поліція приїхала швидше, а потім через невеликий проміжок часу, приблизно 10 хв, приїхала і швидка.
На уточнюючі запитання прокурора повідомив, що велосипед був із ним, однак коли зрозумів, що не може на ньому їхати, залишив його та побіг далі. Подальшу долю велосипеда не знає, його повернули поліцейські, десь через місяць після події. 
Куди дівся із місця події обвинувачений йому не відомо, оскільки не дивився за ним, а намагався швидше втекти. Вказав суду, що бачив, що саме обвинувачений наніс йому удар.
Зауважив, що був госпіталізований та перебував на лікуванні, однак з того часу погано себе почуває, дотепер важко говорити, ковтати слину, повіка ока опущена, а також не відчуває ліву руку від плеча та не в повній мірі може користуватися нею. Наразі проходить реабілітацію. До цього часу шкоду обвинувачений не відшкодував, навіть не просив вибачення.
На уточнюючі запитання свого представника потерпілий повідомив, що повністю підтримує заявлений цивільний позов.
Просив суд визнати обвинуваченого винуватим та призначити йому максимальне покарання. Підтримав цивільний позов, який просив задовольнити.
Представник потерпілого  ОСОБА_8 вказав на доведеність вини обвинуваченого у вчинених ним діях, а також звернув у вагу на цинізм та відсутність каяття і відшкодування шкоди обвинуваченим. Просив суд призначити покарання ближче до максимального. Також підтримав заявлений цивільний позов, який просив задовольнити у повному обсязі.
Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини його вина у вчинених кримінальних правопорушеннях повністю підтверджується дослідженими у суді доказами, в тому числі показаннями потерпілого, які узгоджуються із іншими показаннями свідка ОСОБА_9 та письмовими доказами у справі.
Свідок ОСОБА_9 , будучи попереджена про кримінальну відповідальність за відмову давати показання та завідомо неправдиві свідчення відповідно до статей 384 та 385 Кримінального кодексу України, показала, що зустрілася із ОСОБА_12 (потерпілим) у тролейбусі, коли поверталася додому, він повертався із тренування із велосипедом. Вийшли на зупинці «Дріжзавод» та вирішили залишитися, ще поспілкуватися, бо давно не бачилися. Пішли у сторону вул. Заводської, а там сіли на тротуар і спілкувалися про своє. Також зазначила, що ходили на заправку, щоб купити стіки до електронних сигарет, але потім повернулися на місце спілкування де продовжили говорити. Через деякий час почули зі сторони магазину « Класік » розмову між собою двох людей, оскільки вони гучно сперечалися.
Коли чоловіки підійшли, один із них, а саме обвинувачений, із претензією зухвало почав запитувати про те, що вони із потерпілим тут роблять та чи є у них щось закурити. Свідок зазначає, що ОСОБА_13 сказав обвинуваченому, що не курить, а має лише електронну сигарету. Зауважила, що обвинувачений дуже бурхливо реагував, однак його товариш сказав йому залишити її та потерпілого та чоловіки попрямували собі далі.
ОСОБА_9 зазначає, що сиділи із потерпілим десь до 12 вечора, а поруч стояв велосипед потерпілого. В цей момент побачили як зі сторони заправки йде чоловік, пізніше зрозуміла, що це саме обвинувачений. Він обійшов їх із потерпілим зі спини і раптово дістав ніж і вдарив ним ОСОБА_12 у шию. Свідок повідомила, що злякалася і початку відійшла у бік, однак ОСОБА_13 закричав, що у нього кров і щоб вона тікала, а тому побігла до моста. Потім зазначає, що до неї теж підбіг ОСОБА_13 у якого була рана на шиї та текла сильно кров. Із ним попрямували на заправку, де вона викликала швидку та поліцію, а також надала медичну допомогу, перев`язавши та затиснувши рану на шиї потерпілого своїм кардиганом.
На уточнюючі запитання прокурора повідомила, що не пам`ятає точної дати, однак не заперечила, що подія могла бути 25 липня 2025 року. Зауважила, що був вечір, однак також було освітлення, а тому точно може вказати про те, що удар наніс саме обвинувачений. Показала, що удар був сильний і обвинувачений хотів продовжити бити ОСОБА_12 , однак далів вона втекла, а куди саме побіг обвинувачений не бачила, оскільки коли до неї підбіг ОСОБА_13 , обвинуваченого уже не було. Також коли йшла із ОСОБА_12 до заправки велосипеда не було, напевне потерпілий залишив його там, де спілкувалися із ним.
Також повідомила суду, що вона викликала поліцію та швидку, спочатку приїхали поліцейські, яким розповіла про усі обставини. Поліцейським по рації повідомили, що знайшли хлопця, а тому поїхала із ними, де впізнала і обвинуваченого, як особу яка завдала удару потерпілому і наявний біля обвинуваченого велосипед ОСОБА_12 із слідами крові.
На запитання захисника свідок вказала, що між обвинуваченим і потерпілим бійки не було, чи суперечки, а обвинувачений просто підійшов зі спини та ударив ОСОБА_12 у шию. Точно описати предмет, яким було завдано удару свідок не змогла, не вказала його точних розмірів чи характеристик. Зауважила, що пам`ятає, що у ОСОБА_12 була кров, а тому він сказав їй втікати і бачила, що обвинувачений хотів догнати ОСОБА_12 , але сама побігла, а у момент коли ОСОБА_13 прибіг до неї під міст обвинуваченого уже не було. Вона бачила, що велосипед залишився на тому ж місце де вони із ОСОБА_12 сиділи і розмовляли.
Не пам`ятає чи ОСОБА_13 падав, але йому було погано і вона допомогла йому йти до заправки, притримуючи його.
Доводи сторони захисту щодо суперечностей у показаннях свідка ОСОБА_9 та потерпілого суд вважає безпідставними. Відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд обґрунтовує вирок лише тими показаннями, які отримані безпосередньо під час судового розгляду. Показання свідка та потерпілого, надані у судовому засіданні, у своїй суті є послідовними та узгоджуються між собою, а також підтверджують обставини, встановлені під час проведення слідчого експерименту. Наявні незначні розбіжності у деталях не впливають на встановлення фактичних обставин події та можуть бути обумовлені тривалим проміжком часу, що минув з моменту події, а також особливостями сприйняття та відтворення подій різними особами.
Свідок ОСОБА_14 , яка є матір`ю потерпілого, показала, що її син ходить на тренування та у той вечір, 25.07.2025, ОСОБА_13 мав повернутися із тренування і по телефону, приблизно о 22:00 повідомив, що їде додому. Потім їй подзвонили із обласної лікарні та повідомили, що син у них і потрібно приїхати. Коли приїхала, побачила багато поліції. У реєстратурі їй повідомили, що у сина ножове поранення, а побачила його лише після того, як його вивезли із операційної. Зазначила, що ОСОБА_13 був у свідомості, однак у важкому стані. Наразі син проходить реабілітацію, повністю не відновився, перебуває у важкому психічному стані, а батько не витримав шоку від пережитого і помер. Лікар повідомив, що поранення було важким і лише фізичний стан сина та його зібраність вберегли його від смерті, оскільки від поранень у сонну артерію люди виживають вкрай рідко.
Свідок ОСОБА_15 , лікар судинний хірург обласної клінічної лікарні, показала суду, що пізно уночі, після 12 години ночі, точної дати не пам`ятає, але не заперечила, що це могло бути 25.07.2025, поступив молодий чоловік із різаною раною шиї, а вона оглядала його уже у операційній. Вказала, на потерпілого ОСОБА_7 у залі суду, як на хлопця якого доставили до лікарні із раною та якого оглядала. Хлопець був у свідомості, однак спілкувався сплутано, повідомляв про те, що сталося. Разом із нею йому надавали допомогу ціла команда, включно із анестезіологом та лор-лікарем. Вказала, що у лівій боковій ділянці шиї потерпілого була накладена тампонуюча пов`язка, після зняття якої виявлено активну венозну кровотечу. Виконано пальцеве притиснення тканин. При ревізії встановлено джерело кровотечі косо-поперечний надріз внутрішньої яремної вени 2,5 см, об`ємну судину перев`язали, прошили та зупинили кровотечу. Сонна артерія була працюючою, також були пошкоджені поруч м`язи. Після зупинки кровотечі та обробки рани, встановлення дренжу, пацієнта перевели у реанімаційне відділення, а потім йому надавали відповідне лікування. Пізніше у потерпілого діагностували порушення нервового проходження у лівій верхній кінцівці і голосових зв`язок.
Зазначила про важкий стан потерпілого та про надання йому першочергової кваліфікованої допомоги, яка і допомогла врятувати йому життя. Якби не було б належним чином надано допомогу, наслідки могли б бути летальними.
На уточнюючі запитання обвинуваченого свідок повідомила, що не бачила потерпілого у той момент, коли його доставили до лікарні, а оглядала його уже у операційній. Вказала, що характер пошкоджень свідчить про різану рану шиї, а яким саме предметом вона була спричинена не може вказати, оскільки не є експертом.
За клопотанням прокурора та у зв`язку із відсутністю заперечень сторони захисту суд дослідив протокол допиту свідка ОСОБА_16 із застосуванням відеозапису (т.1 а.м.к.п. 201 диск). Забезпечити явку до суду свідка прокурор не змогла, оскільки свідок є військовослужбовцем та перебуває у зоні бойових дій.
Згідно з частиною 11 статті 615 КПК показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.
А дослідженому у судовому засіданні відеозаписі свідок ОСОБА_16 вказує про те, що познайомився із іншими особами та відпочивав разом із ними (вживали спиртні напої) на автостанції недалеко від «Дріжзаводу». Бачив одного чоловіка та одну жінку. Потім вказує про те, що пішли на заправку, там пізніше бачив, що сталося. Дівчина прибігла і просила допомогти, він просив працівників заправки викликати швидку.
Окрім показань, допитаних в судовому засіданні свідків, вина обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень також підтверджується письмовими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, зокрема:
- даними Витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо внесення відомостей та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення (т.1 а.м.к.п.1-4);
- даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.07.2025, згідно із яким прийнято заяву від ОСОБА_7 про те, що 25.07.2025, приблизно о 00:40 по АДРЕСА_3 в ході словесного конфлікту із невідомою раніше особою, останній наніс удар у шию та спричинив колото-різану рану шиї. Потерпілий вказав, що може впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення за характерними ознаками тілобудовою та одягом (т.1 а.м.к.п.18);
- даними протоколу огляду місця події від 25.07.2025, під час огляду автомобільної траси між с. Новий Киселів та м. Чернівці на капоті патрульного автомобіля виявлено та вилучено два мобільні телефони та зарядні пристрої (т.1 а.м.к.п. 19-21); 
- даними протоколу огляду місця події від 25.07.2025 та фототаблиці до нього, під час огляду автомобільної дороги Е85, між с. Новий Киселів та м. Чернівці, на узбіччі виявлено велосипед чорного кольору та якому наявні сліди речовини бурого кольору по всій його поверхні, вилучено велосипед та змиви речовини. Слідча дія фіксувалася із застосуванням технічних засобів фіксації, а її результати зафіксовані на оптичному диску. Після перегляду у судовому засіданні долученого відеозапису встановлено, як поліцейські 25.07.2025 о 03:15 у присутності понятих виявили велосипед із слідами речовини бурого кольору, змиви відібрали та опечатали. Зауважень до проведеної слідчої дії не було (т.1 а.м.к.п. 22-26, 27-32, 33); 
- даними протоколу огляду місця події від 25.07.2025 та фототаблиці до нього, об`єктом огляду була територія за адресою АДРЕСА_3 , а саме тротуар, дорожнє покриття на якому виявлені сліди зовні схожі на кров у великій кількості, зроблені відповідні змиви виявленої речовини (т.1 а.м.к.п. 34-38, 39-51);
- даними протоколу огляду місця події від 25.07.2025 та фототаблиці до нього, об`єктом огляду була територія АЗС « WOG » за адресою вул. Хотинська, 3-Б м. Чернівці , під час огляду виявлені сліди плям бурого кольору, зроблені відповідні змиви, а також сукню білого кольору із слідами крові (т.1 а.м.к.п. 52-57, 58-73);
- даними протоколу огляду місця події від 25.07.2025, об`єктом огляду була територія приймального покою « Чернівецької обласної лікарні », що по вул. Буковинській у м. Чернівцях , під час огляду виявлені та вилучені особисті речі ОСОБА_7 (т.1 а.м.к.п. 75-77);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 05 серпня 2025 року відповідно до яких потерпілий ОСОБА_7 у присутності понятих впізнав особу під № 4, як такого, що наніс йому тілесні ушкодження 25.07.2025 (т.1 а.м.к.п. 106-107);
- даними довідки слідчого відповідно до якої на фотознімках № 1-3 були зображені статисти, а на фото особи під № 4 зображено ОСОБА_3 (т.1 а.м.к.п. 107-1);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 05.08.2025, проведеного за участю потерпілого ОСОБА_7 у присутності понятих за участю статиста, слідчий експеримент зафіксовано на відеозапис, який досліджений судом. Під час слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_7 продемонстрував події, які відбулися 25.07.2025, а саме де він зустрівся із своєю знайомою ОСОБА_17 та де вони сіли розмовляти, звідки рухалися двоє невідомих раніше чоловіків та куди пішли. Також потерпілий повідомив як обвинувачений (особа у синій футболці та шортах) повернувся від заправки та проходячи позаду (зі спити потерпілого) наніс йому один удар в область шиї невідомим предметом. Також потерпілий повідомив як схопив себе за шию, крикнув ОСОБА_11 тікати, а сам взяв велосипед та намагався втекти. Показав куди в`їхав та де залишив велосипед, оскільки не зміг на ньому продовжити рух через поранення. Вказав, що бачив як чоловік його переслідував (біг у його сторону). Також показав, куди далі пішов, де зустрів подругу, як опинився на АЗС (т.1 а.м.к.п. 108-115, 116 диск);
- даними протоколу про відібрання зразків для проведення експертизи від 05.08.2025 відповідно до якого відібрано у ОСОБА_7 біологічні зразки у вигляді крові (т.1 а.м.к.п. 119);
- даними протоколу проведення операції гр. ОСОБА_7 25.07.2025 (медичні послуги інтервенції № 20311 (25) у якому вказано у описі операції про виявлену різану рану шиї довжиною 10-11 см, а при ревізії косо-поперечний дефект стінки до 2,5 см довжиною (т.1 а.м.к.п. 121);
- даними протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 28.08.2025, проведеного на підставі ухвали слідчого судді Чернівецького районного суду м. Чернівців від 13.08.2025 під час якого було надано тимчасовий доступ до медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_7 та даними протоколу огляду предмета віл 28.08.2025 під час якого оглянуто записи медичного характеру, а також даними виготовлених копій медичної картки (т.1 а.м.к.п. 126, 127-128, 129, 130-168);
- даними висновку експертизи № 617 мд від 03.09.2025, відповідно до яких на підставі проведеної експертизи (по медичних документах) гр. ОСОБА_7 встановлено, що останній знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні з кодом 78-83 з 25.07.2025 до 08.08.2025 з діагнозом: Травма внутрішньої сонної артерії. Різана рана бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням внутрішньої яремної вени з венозною кровотечею. Стан після перев`язки внутрішньої яремної вени зліва, зупинки кровотечі. (25.07.2025). Параліч голосових складок та гортані, однобічний, частковий. Парез лівої голосової складки. Згідно наданих медичних документів у гр. ОСОБА_7 виявлено наступні тілесні ушкодження: різана рана по передньо-боковій поверхні шиї з пошкодженням лівої внутрішньої яремної вени з венозною кровотечею; параліч голосових складок та гортані, однобічний, частковий; парез лівої голосової складки. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії гостро-ріжучого предмету, по строку та обставинам можуть відповідати вказаному в постанові і відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як такі що небезпечні для життя. Враховуючи кількість, характер та локалізацію вищевказаних тілесних ушкоджень експерт вважає можливим їх виникнення за обставин, на які вказують підекспертний та свідок ОСОБА_9 під час проведення з ними слідчого експерименту (т.1 а.м.к.п. 174-176);
- даними протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 05 серпня 2025 року відповідно до яких свідок ОСОБА_9 у присутності понятих впізнав особу під № 2, як такого, що наніс потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження 25.07.2025 (т.1 а.м.к.п. 180-181);
- даними довідки слідчого відповідно до якої на фотознімках № 1,3,4 були зображені статисти, а на фото особи під № 2 відповідно зображено ОСОБА_3 (т.1 а.м.к.п. 181-1);
- даними протоколу проведення слідчого експерименту від 05.08.2025, проведеного за участю свідка ОСОБА_9 у присутності понятих за участю статиста, слідчий експеримент зафіксовано на відеозапис, який досліджений судом. Під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_9 продемонструвала події, які відбулися 25.07.2025, а саме де вони сиділи із ОСОБА_7 , звідки рухалися двоє невідомих раніше чоловіків та куди пішли. Також свідок повідомила як обвинувачений (особа у темно-синій футболці та шортах) повернувся від заправки та проходячи позаду (зі спити потерпілого) наніс йому один удар в область шиї з лівого боку невідомим предметом. В подальшому свідок повідомила, що вона вирішила покликати когось на допомогу та спустилася до моста, де чекала на потерпілого звідки із ним попрямувала до АЗС. Також свідок повідомила, що потерпілий залишив свій велосипед на місці події, бо коли вони розмовляли, велосипед стояв поруч, а коли ОСОБА_7 після поранення підбіг до неї, був вже без велосипеда (т.1 а.м.к.п. 182-185, 186 диск);
- даними протоколу огляду відеозапису від 21.06.2025 та самих долучених відеозаписів з нагрудних реєстраторів поліцейських № 476846 та № 476965, які несли службу в екіпажі « Сатурн 1008 » 25.07.2025 та на яких зафіксовано подію затримання ОСОБА_3 та відеозапису із реєстратора із службового транспортного засобу, на який здійснено виявлення особи чоловічої статі, що рухається автомобільною дорогою на велосипеді та в подальшому затримано ОСОБА_3 (т.1 а.м.к.п. 210-215, 216 диск);
- даними висновку судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/126-25/9927-ТВ від 08.08.2025 відповідно до яких ринкова вартість трюкового велосипеда типу «ВМХ» марки «Odyssey», розміром коліс 20 дюймів, бувшого у використанні, у справному стані, без пошкоджень, на момент вчинення кримінального правопорушення станом на 25.07.2025, становить 10 000,00 грн (т.2 а.м.к.п. 47-54);
- даними протоколів отримання зразків для експертизи від 25.07.2025, відповідно до яких відібрано зразки букального епітелію, змиви та зрізи із китиць рук, крові та дактилокарту ОСОБА_3 для проведення експертизи (т.2 а.м.к.п. 93, 96, 99, 100, 103);
- даними висновку судової молекулярно-генетичної експертизи № СЕ-19/126-25/9909-БД від 27.08.2025 відповідно до яких встановлено генетичні ознаки зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_3 (об`єкт № 1), які наведено у таблиці, що є додатком 1 до висновку експерта (т.2 а.м.к.п. 59-68);
- даними Висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 618 від 25.07.2025, відповідно до яких за результатами огляду встановлено, що ОСОБА_3 перебуває у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю та наркотиків (т.2 а.м.к.п. 71).
Також суд дослідив і висновки експертиз у справі, згідно із даними яких, зокрема висновку судової цитологічної експертизи № 95 від 12.08.2025, кров гр-на ОСОБА_3 , відноситься до групи А(II) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО, а кров гр-на ОСОБА_7 , відноситься до групи А(II) з ізогемаглютиніном анти-В ізосерологічної системи АВО. При судово-медичній експертизі вмісту змивів з обох рук гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 кров не виявлена та знайдено епітеліальні клітини, стать яких не встановлена, оскільки відсутні придатні клітинні ядра для обліку. Серологічним дослідженням встановлено, що клітини містять антиген А ізосерологічної системи АВО. Вказаний антиген є властивим для гр. ОСОБА_3 , та може походили віднього самого. В той же час, не можливо виключити наявності невеликої домішки клітин від іншої особи(осіб), з аналогічною груповою характеристикою, в тому числі від потерпілого гр-на ОСОБА_7 (т.1 а.м.к.п. 222-224);
Відповідно до даних висновку судової цитологічної експертизи № 94 від 12.08.2025 - при судово-медичній експертизі вмісту зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 кров не виявлена та знайдено епітеліальні клітини нетравматичного походження, стать яких встановити не вдалося через відсутність придатних клітинних ядер для даного виду дослідження. При визначенні групової належності клітин, виявлено антиген A ізосерологічної системи АВО. Даний антиген є властивим для гр. ОСОБА_3 , і може походити від нього самого. Водночас, неможливо виключити наявність невеликої домішки клітин від будь-якої іншої особи(осіб), для якої(яких) також є характерним вказаний антиген, в тому числі і від потерпілого гр-на ОСОБА_7 (т.1 а.м.к.п. 227-229);
Згідно із даними висновку судово-імунологічної експертизи № 1175 від 22.08.2025 (т.1 а.м.к.п. 232-235), висновку судово-імунологічної експертизи № 1179 від 22.08.2025(т.1 а.м.к.п. 238-242), висновку судово-імунологічної експертизи № 1173 від 22.08.2025 (т.1 а.м.к.п. 245-248), висновку судово-імунологічної експертизи № 1177 від 22.08.2025 (т.1 а.м.к.п. 251-254); висновку судово-імунологічної експертизи № 1176 від 22.08.2025 (т.2 а.м.к.п. 3-6), висновку судово-імунологічної експертизи № 1178 від 22.08.2025 (т.2 а.м.к.п. 9-12), висновку судово-імунологічної експертизи № 1174 від 22.08.2025 (т.2 а.м.к.п. 15-18), висновку судово-імунологічної експертизи № 1170 від 22.08.2025 (т.2 а.м.к.п. 27-30), висновку судово-імунологічної експертизи № 1180 від 22.08.2025 (т.2 а.м.к.п. 33-36), висновку судово-імунологічної експертизи № 1171 від 22.08.2025 (т.2 а.м.к.п. 39-43) під час проведених експертиз було встановлено, що кров від гр. ОСОБА_7 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти - В, а кров від гр. ОСОБА_3 належить до групи А з ізогемаглютиніном анти - В. Тому на вилучених під час досудового розслідування змивах, а також жіночій сукні, вилученому одязі: майці та шортах, футболці та шортах, кросівках, трусах, шкарпетках, футболці, хоча і було виявлено кров людини та знайдено антиген А, однак це не виключає походження крові від особи (осіб) з групою крові А, в даному випадку від ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , або цих двох осіб одночасно;
Також суд дослідив постанови про визнання та долучення до матеріалів досудового розслідування речових доказів від 08.09.2025, від 04.09.2025, від 23.08.2025, відповідні квитанції про отримання речових доказів на зберігання та розписки про передання доказів на відповідальне зберігання з метою вирішення питання речових доказів у кримінальному провадженні (т.1 а.м.к.п. 78-80, 81, 82-83, 84, 85-87, 88, 89-90, 91, 92-93).
Відповідно до вимог частини 1 статті 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Досліджуючи надані суду докази та заслухавши показання потерпілого і свідків, суд доходить висновку, що такі докази зібрані у встановленому законом порядку та повністю підтверджують факт вчинення ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України.
Недопустимості досліджених доказів судом не встановлено, та допустимість доказів стороною захисту не заперечувалася. Даних, які б свідчили про те, що такі докази були отриманні внаслідок істотного порушення прав та свобод людини - суду не надано.
За вимогами ч.1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Вирішуючи питання щодо наявності у діях ОСОБА_3 складів інкримінованих йому кримінальних правопорушень, суд враховує таке.
Так, за своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.
Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин.
Що стосується наявності у діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки), за кваліфікуючими ознаками: вчиненого повторно та в умовах воєнного стану, суд враховує таке.
Про наявність на місці події велосипеда, що належить потерпілому вказував як сам потерпілий, так і свідок ОСОБА_9 . Суд встановив, що потерпілий втікаючи залишив велосипед на місці події, оскільки через поранення не міг керувати велосипедом. На велосипеді були знайдені сліди крові. В подальшому працівники поліції затримали обвинуваченого із велосипедом, що належить потерпілому.
Посилання обвинуваченого на те, що йому не було відомо, кому саме належить велосипед, суд вважає безпідставним, оскільки для наявності складу крадіжки не має значення обізнаність винної особи щодо конкретного власника майна. Вирішальним є усвідомлення того, що майно є чужим, та протиправне заволодіння ним.
Доводи обвинуваченого про те, що він хотів лише доїхати додому та згодом повернути велосипед, не підтверджені жодними об`єктивними доказами та не узгоджуються з його поведінкою до і після заволодіння майном. Сам факт таємного вилучення чужого майна без дозволу власника свідчить про наявність прямого умислу на його протиправне заволодіння. Більше того обвинувачений заволодів велосипедом без відома та згоди власника, розпорядився ним на власний розсуд та не вжив жодних заходів для негайного повернення майна.
Також суд враховує і те, що ОСОБА_3 раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, що свідчить про його обізнаність із протиправністю такого діяння та характером наслідків та спростовує доводи про випадковість чи помилковість своїх дій.
Що стосується наявності у діях обвинуваченого ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України, а саме закінченого замаху на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, суд враховує таке.
Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.115 КК України характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідками у вигляді смерті людини, причинного зв`язку між зазначеним дією і наслідками.
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду розглянув справу № 286/4163/19, в якій досліджував питання відмежування замаху на вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження.
Висновок Верховного Суду полягає у тому, що визначальним для відмежування замаху на умисне вбивство від умисного завдання тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження умислом винного охоплюється лише заподіяння таких ушкоджень за відсутності прямого наміру на вбивство. Наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони передбачалися ціллю його діяння і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж винний діяв з непрямим умислом, він не може нести відповідальності за замах на вбивство. У випадку, коли особа, завдаючи іншій особі тілесні ушкодження, свідомо припускає настання будь-яких наслідків, у тому числі смерті, вона також не може бути притягнута до кримінальної відповідальності за замах на вбивство. Крім того, злочин не може бути кваліфікований як замах на вбивство і у випадках, коли винний діє з неконкретизованим умислом, допускаючи можливість як заподіяння будь-якої шкоди здоров`ю, так і настання смерті. Відповідальність у цих випадках настає лише за наслідки, які фактично настали.
Визначити, які конкретні злочинні наслідки своїх дій передбачав винуватий і бажав їх настання, можна лише за ретельного аналізу складу вчиненого злочину і виявлення його елементів та всіх обставин справи. Порушення цієї вимоги породжує серйозні помилки щодо кваліфікації злочину.
Про вказане неодноразово зазначав Верховний Суд і у своїх постановах та звертав увагу судів на необхідність врахування суб`єктивного ставлення винного до наслідків своїх дій (постанови від 09 жовтня 2018 року у справі № 760/4968/15-к, від 18 жовтня 2018 року у справі №348/1153/17, від 08 листопада 2018 року у справі № 360/718/16-к, від 18 грудня 2018 року у справі № 569/2944/16-к, від 17 вересня 2020 року у справі № 286/4163/19 тощо).
Відповідно до приписів ст. 15 КК України замахом на кримінальне правопорушення є вчинення особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на вчинення кримінального правопорушення, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому кримінальне правопорушення не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.
Замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.
Замах на вбивство має місце тільки тоді, коли діяння винного було безпосередньо спрямоване на позбавлення життя іншої людини, але злочинний умисел (смерть) може настати з причин, незалежних від волі винного. Замах на вбивство може бути вчинено лише при наявності прямого умислу на позбавлення життя потерпілого. Якщо такий умисел не встановлено, замах на вбивство відсутній, а вчинене необхідно кваліфікувати за наслідками, які настали.
Отже замах на вбивство може бути вчинено лише з прямим умислом, коли винний передбачав настання смерті потерпілого і бажав цього, але такі наслідки не настали з незалежних від його волі обставин.
За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.
За таких обставин особа передбачає розвиток подій, підпорядкованих об`єктивним закономірностям, усвідомлює особливості розвитку необхідного причинного зв`язку, зумовленого її дією, що призводять до настання відповідного наслідку. Тобто, вчиняючи ті або інші дії, що із закономірністю призводять до настання певних наслідків, людина передбачає їх як уявлюваний результат своїх дій і саме тому має відповідати за прагнення заподіяти суспільно небезпечні наслідки внаслідок вчинення конкретного діяння, що ставиться їй у провину.
Судова практика для з`ясування змісту і спрямованості умислу особи орієнтує суди на те, що при дослідженні доказів їм необхідно виходити із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи»).
Тобто для відмежування замаху на умисне вбивство від інших кримінальних правопорушень, в тому числі від передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, тобто умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, потрібно ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел потрібно вирішувати враховуючи у сукупності всі обставини вчиненого злочину, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, попередню поведінку винного і потерпілого, їхні взаємовідносини. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій. 
Доказування суб`єктивної сторони злочину досить часто ґрунтується не на одному чи кількох прямих доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) елементів суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, які підлягають доказуванню.
Вирішуючи питання наявності у діях обвинуваченого умислу на позбавлення життя потерпілого та підтвердження кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України суд враховує:
-перебіг подій, що передували вчиненню злочину, зокрема, виниклий між обвинуваченим та потерпілим конфлікт щодо сигарет, спровокований самим обвинуваченим. Невиключено, що неприязні відносини між обвинуваченим і потерпілим виникли на ґрунті вживання обвинуваченим алкоголю та наркотичних засобів і перебування у збудженому стані. Як встановлено судом, після цього незначного конфлікту з потерпілим обвинувачений залишив місце події на прохання свого знайомого, однак згодом повернувся туди. Факт повернення обвинуваченого підтверджується показаннями потерпілого та свідка ОСОБА_9 . Крім того, зазначені обставини узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_16 , з яким обвинувачений перед цим проводив час. Сукупність наведених доказів свідчить про те, що обвинувачений свідомо повернувся до місця події після конфлікту, що виключає випадковий характер його подальших дій;
-суд враховує і поведінку обвинуваченого після спричиненого тілесного ушкодження та поведінку потерпілого, який сприйняв дії обвинуваченого як такі, що створювали реальну загрозу життю, що у сукупності також об`єктивно свідчить про небезпечність посягання. Про те, що обвинувачений після нанесеного тілесного ушкодження йшов у сторону потерпілого може свідчити і те, що на велосипеді було знайдено велику кількість слідів крові, а тому суд вважає підтвердженими ті обставини, шо після нанесеного поранення у шию потерпілий взяв велосипед та намагався залишити місце події, однак не зміг продовжити на ньому рух за станом поранення та залишив велосипед недалеко від місця нанесення удару, а те що велосипед у подальшому знайшли саме у обвинуваченого свідчить про те, що останній переслідував певний час потерпілого після заподіяння тілесних ушкоджень;
-також суд враховує спосіб, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, а саме нанесення обвинуваченим одного цілеспрямованого удару у ділянку шиї - вразливу частину тіла, де розташовані життєво важливі анатомічні структури, зокрема великі кровоносні судини (сонні артерії та яремні вени), трахея, гортань, шийний відділ хребта, що свідчить про очевидну небезпечність обраного способу дії, усвідомлений та контрольований характер дій. Тобто ОСОБА_3 мав конкретне, точне уявлення про індивідуально визначений результат свого діяння, передбачав можливість (неминучість) настання конкретних суспільно небезпечних наслідків у виді смерті потерпілого після нанесеного ушкодження. Удар не був випадковим, з метою відштовхнути потерпілого, а навпаки - цілеспрямованим, оскільки завдавався з застосуванням певної фізичної сили в шию потерпілого. Наявні обґрунтовані підстави стверджувати, що у цьому провадженні обвинувачений повинен був уявлювати наслідки своїх дій із достатнім ступенем конкретизації, а отже охоплював умисне заподіяння смерті потерпілому як найбільш імовірний результат їх вчинення;
-спеціально заготовлене обвинуваченим знаряддя злочину ріжучого характеру дії.
Однак суд вважає за необхідне виключити з обвинувачення посилання на спричинення тілесних ушкоджень саме ножем, оскільки після вчинення кримінального правопорушення знаряддя злочину виявлено не було. За відсутності відповідного речового доказу та інших беззаперечних підтверджень суд не має достатніх підстав стверджувати, що тілесні ушкодження потерпілому були заподіяні саме ножем. Водночас суд критично оцінює показання обвинуваченого про те, що він наніс удар, перебуваючи в положенні лежачи, шляхом підняття стороннього предмета із землі. Згідно з протоколом огляду місця події, працівниками поліції не було виявлено жодного осколка чи іншого предмета, яким міг бути заподіяний відповідний удар. Відсутність на місці події будь-яких сторонніх предметів, придатних для спричинення виявлених тілесних ушкоджень, спростовує версію обвинуваченого та свідчить про те, що предмет, яким було нанесено удар, перебував при ньому заздалегідь, тобто був принесений ним до місця події. В подальшому обвинувачений позбувся такого предмету, адже на місці події жодного предмету із залишками крові не було виявлено. Можливість викинути таке знаряддя у обвинуваченого була, оскільки його затримали на значній відстані від місця злочину. Сукупність зазначених обставин вказує на усвідомлений та підготовлений характер дій обвинуваченого;
-також суд враховує і причини припинення протиправних дій, зокрема те, що потерпілий сам залишив місце пригоди, втікаючи від обвинуваченого, а також поведінку ОСОБА_3 після заподіяння ушкодження - відсутність спроб надати допомогу чи викликати медиків. Сукупність встановлених судом обставин, у тому числі характер дій обвинуваченого та поведінка сторін після події, свідчить про те, що обвинувачений виконав дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, однак злочин не було завершено з причин, що не залежали від його волі, що відповідає ознакам замаху на умисне вбивство. Після затримання поліцейськими обвинувачений жодного разу не поцікавився чи живий потерпілий, на запитання щодо знаряддя злочину робив вигляд, що йому невідомо про те, що сталося.
На наявність умислу на позбавлення життя потерпілого може свідчити і те, що хоча кримінальне правопорушення і відбулося у результаті раптово виниклого конфлікту, а обвинувачений, перебував у стані комбінованого наркотичного та алкогольного сп`яніння, останній все ж усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій та спрямованість їх на позбавлення життя потерпілого, що підтверджується способом і локалізацією нанесеного удару. Додатково про наявність умислу свідчить поведінка обвинуваченого після припинення конфлікту: він повернувся до потерпілого та, після певного проміжку часу і без будь-яких пояснень своїх дій, наніс цей удар. Те, що обвинувачений заздалегідь не планував позбавлення життя потерпілого, не впливає на висновки суду щодо кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 15 та ч. 1 ст. 115 КК України.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 діяв із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість і реальність настання смерті потерпілого внаслідок нанесеного удару та бажав настання таких наслідків. Те, що смерть потерпілого не настала з причин, які не залежали від волі обвинуваченого, а саме у зв`язку зі своєчасним наданням кваліфікованої медичної допомоги, не спростовує спрямованості його умислу на позбавлення життя, а навпаки свідчить про наявність у його діях закінченого замаху на умисне вбивство.
Суд ретельно дослідив докази, що мали значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного, врахувавши у сукупності всі обставини вчиненого діяння, зокрема спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, а також їх взаємовідносини. За таких обставин суд вважає показання обвинуваченого у частині відсутності умислу на позбавлення життя потерпілого та заподіяння тілесного ушкодження з необережності (з метою відштовхнути його / без наміру спричинити смерть) нічим не підтвердженими та такими, що надані з метою уникнути або зменшити міру відповідальності за вчинене діяння.
Наведені в обвинувальному акті фактичні дані підтверджені дослідженими доказами, в своїй сукупності дають уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінальних правопорушень, що у свою чергу дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.
Вказане узгоджується також із правовою позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, визначену в постанові від 28.04.2021 року (справа №552/5608/18), за якою стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлених під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд зазначає, що доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченого та вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом, не відповідають фактичним обставинам справи та спростовуються дослідженими судом доказами у їх сукупності.
Отже суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за кваліфікуючими ознаками: вчинене повторно та в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України. Також обвинувачений вчинив закінчений замах на умисне вбивство, тобто на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.
Підстав для виходу за межі пред`явленого обвинувачення чи його зміни суд не встановив.
Бажання обвинуваченого піти служити на захист України не є тією обставиною, що дає підстави суду для перекваліфікації його дій.
Мотиви призначення покарання
Вирішуючи питання щодо виду та міри покарання, яке потрібно призначити обвинуваченому, суд враховує таке.
Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року, під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суд має враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно із ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Повноваження суду, надані державою, щодо вибору між альтернативними видами покарань у випадках, встановлених законом, а також інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, з урахуванням цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи та даних про особу винного, а також забезпечення справедливості обраного покарання, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.
Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд також враховує позиції ЄСПЛ, згідно з якими досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Призначаючи покарання ОСОБА_3 за вчиненні кримінальні правопорушення, суд враховує часткове визнання своєї вини обвинуваченим, те, що обвинувачений вчинив особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи, а також тяжкий злочин проти власності; є особою раніше судимою в тому числі за вчинення кримінального правопорушення проти власності та знову ж після відбуття покарання у виді позбавлення волі став на шлях вчинення кримінальних правопорушень; офіційно не працевлаштований; неодружений; на утриманні неповнолітніх дітей, не має; перебуває під наглядом в ОКНП « Чернівецький обласний наркологічний диспансер » з 19.03.2025 з діагнозом гостра алкогольна інтоксикація; звертався за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в поліклінічний підрозділ ОКНП « Чернівецька обласна психіатрична лікарня » та знаходився на стаціонарному лікуванні.
Відповідно до даних Висновку судово-психіатричного експерта № 1210 від 26.08.2025, ОСОБА_3 на даний час ознак психічного захворювання не виявляє, він може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період часу, до якого відноситься інкриміноване йому діяння, ОСОБА_3 ознак хронічного психічного захворювання, недоумства та ознак іншого тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності також не виявляв, за своїм психічним станом він міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_3 застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.
Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачених ст. 66 КК України, суд не встановив.
Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_3 , суд враховує:
-рецидив злочинів, для кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України, передбачену п. 1 ч.1 ст. 67 КК України;
-вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, передбачену п. 13 ч.1 ст. 67 КК України.
На підставі вищевикладеного, суд вважає що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим, вважає необхідним призначити йому покарання у виді позбавлення волі, у межах установлених санкцією статей 115 та 185 КК України, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.
Також суд враховує і те, що за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Таким чином суд вважає за доцільне призначити ОСОБА_3 покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, а за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Остаточне покарання призначити на підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Підстав для застосування ст.ст. 69, 75 КК України у цьому конкретному випадку суд не знаходить, адже не встановив обставин які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також з урахуванням особи винного давали підстави дійти висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Підстави для задоволення цивільного позову
У кримінальному провадженні було заявлено цивільний позов.
Потерпілий ОСОБА_7 та його представник, адвокат ОСОБА_8 , заявили цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням у якому просили стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 1 000 000,00 грн, майнову шкоду в розмірі 6 000,00 грн.
Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Відповідно до ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.
Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Обвинувачений у судовому засіданні визнав цивільний позов у частині майнової шкоди (6000 грн) та в частині моральної шкоди, однак частково.
На підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною 1 статті 1177 ЦПК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Суд вважає, що вимоги потерпілого в частині понесених витрат на лікування у розмірі 6 000,00 грн, суму яких визнав обвинувачений, - підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання щодо стягнення моральної шкоди, суд враховує таке.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Як вже було зазначено, в судовому засіданні знайшла своє підтвердження вина ОСОБА_3 у вчинені кримінального правопорушення, в результаті якого протиправними діями обвинуваченого (відповідача) потерпілому (позивачу) були завдані тяжкі тілесні ушкодження: рвана рана бокової поверхні шиї зліва з пошкодженням внутрішньої яремної вени з венозною ліаої голосової складки, кровотеча з ускладненнями - параліч голосових складок та гортані, однобічний частковий. Через отримані тілесні ушкодження позивач стаціонарно пролікувався 14 (чотирнадцять) днів в ОКНП « Чернівецька обласна клінічна лікарня ».
Також суд погоджується і з тим, що потерпілий (позивач) зазнав глибоких душевних переживаннях, пов`язаних із значною втратою здоров`я; зазнав значного психологічного потрясіння із реальним закінченим замахом на його вбивство і до цих пір зазнає моральні страждання, не може відновити душевний спокій та через спричинені травми вести свій звичайний ритм життя. Також потерпілий вказує про те, що втратив можливість прийняти участь в чемпіонаті України із велоспорту. Потерпілий і надалі проходить лікування та реабілітацію, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, та на даний час не може повною мірою повернутися до звичного способу життя.
З огляду на фактичні обставини справи та матеріали провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілому моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.
Таким чином суд доходить висновку, що позов потерпілого про відшкодування моральної шкоди підлягає до часткового задоволення, так як моральна шкода виражається у перенесених потерпілим емоційних, фізичних, психічних стражданнях, які він зазнав, що призвели до порушення звичайного способу життя. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не є перешкодою для суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.
Згідно частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Врахувавши глибину і тривалість моральних страждань потерпілого ОСОБА_7 , суд вважає необхідним визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 600 000,00 грн, що відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин кримінального провадження цей розмір не може вважатися явно заниженим чи завищеним.
Мотиви інших рішень
Ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження (п. 14 ч. 1 ст. 368 КПК).
У ч. 1 ст. 377 КПК України передбачено, що якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Згідно з підпунктом «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи окрім, як, серед іншого, відповідно до процедури, встановленої законом законного ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.
У пунктах 46, 47 рішення у справі «Руслан Яковенко проти України», заява № 5425/11, рішення від 04 червня 2015 року, ЄСПЛ чітко розмежував підстави обмеження гарантій, встановлених ст. 5 Конвенції. Суд зазначив, що попереднє ув`язнення в розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.
Також Суд вказав, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» п. 1 ст. 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити. У зв`язку з цим, Суд дійшов висновку, що словосполучення «після засудження» не може тлумачитися як таке, що обмежується вироком, який набрав законної сили, оскільки це виключатиме випадки затримання під час судового засідання осіб, яких за результатами судового розгляду було засуджено і які на такий судовий розгляд з`явилися, ще будучи вільними, незалежно від доступних їм засобів юридичного захисту (див. рішення у справі «Вемгофф проти Німеччини» (Wemhoff v. Germany), від 27 червня 1968 року, С. 23, п. 9, Series А № 7).
Запобіжний захід - тримання під вартою, застосований щодо ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку є актуальним.
За таких обставин, суд доходить висновку про необхідність залишити в силі обвинуваченому запобіжний захід тримання під вартою до набрання вироком законної сили.
Також суд вирішує у порядку ст. 124 КПК України питання щодо розподілу процесуальних витрат (заявлених витрат на проведення експертиз у кримінальному провадженні № СЕ-19/126-25/9927-ТВ від 08.08.2025 на суму 1 782,80 грн та № СЕ-19/126-25/9909-БД від 27.08.2025 на суму 10 486,41 грн), а тому у зв`язку із ухваленням обвинувального вироку у справі, витрати на залучення експертів у кримінальному провадженні у розмірі 12 269,21 грн, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку, суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 84-86, 100, 124, 369-371, 373-374, 376, 392-395, ч.15 ст.615 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років;
-за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме тримання під вартою, до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Строк відбуття покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту його затримання - з 03:33 25 липня 2025 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк призначеного покарання час перебування його під вартою у період з 03:33 25 липня 2025 року до вступу вироку з законну силу, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на корить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , майнову шкоду в розмірі 6 000 (шість тисяч) гривень 00 копійок та моральну шкоду в розмірі 600 000 (шістсот тисяч) гривень 00 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на корить держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у кримінальному проваджені, у розмірі 12 269 (дванадцять тисяч двісті шістдесят дев`ять) гривень 21 копійка.
Після набрання вироком законної сили, речові докази:
- плаття жіноче білого кольору із нашаруваннями РБК, сім ватних аплікаторів із нашаруваннями РБК, які поміщені до коробки, визнані речовим доказом та передані до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області відповідно до квитанції від 11.09.2025, упакування ID 3025254596195168, номер книги обліку речових доказів 999, порядковий номер 7487 - знищити;
- футболку та шорти білого кольору, які поміщені до коробки, визнані речовим доказом та передані до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області відповідно до квитанції від 11.09.2025, упакування ID 3025254596195168, номер книги обліку речових доказів 999, порядковий номер 7487 - повернути за належністю ОСОБА_9 ;
- велосипед марки «odyssey», чорного кольору, який повернуто власнику - залишити за належністю ОСОБА_7 ;
- футболку темно-синього кольору, шорти джинсові синього кольору, кросівки чорного кольору, які поміщені до коробки, визнані речовим доказом та передані до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області відповідно до квитанції від 11.09.2025, упакування ID 3025254588909337, номер книги обліку речових доказів 999, порядковий номер 7486 - повернути за належністю ОСОБА_3 ;
- змиви долонь обох рук та зрізи із нігтьових пластин обох рук, що поміщені до паперового конверту, визнані речовим доказом та передані до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області відповідно до квитанції від 11.09.2025, упакування ID 3025254374944360, номер книги обліку речових доказів 999, порядковий номер 7482 - знищити;
- мобільні телефони марки «Samsung» чорного кольору та марки «Oukitel» чорного кольору, зарядний пристрій, що поміщені до паперового конверту, визнані речовим доказом та передані до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області відповідно до квитанції від 11.09.2025, упакування ID 3025254420777892, номер книги обліку речових доказів 999, порядковий номер 7484 - повернути за належністю ОСОБА_3 ;
- труси чорного кольору, штани чорного кольору, кросівки чорного кольору, шкарпетки білого кольору, сумку білого кольору, що поміщені до картонної коробки білого кольору та передані до камери зберігання речових доказів Чернівецького РУП ГУНІ в Чернівецькій області , відповідно до квитанції від 11.09.2025, упакування ID 3025254425263187, номер книги обліку речових доказів 999, порядковий номер 7485 - повернути за належністю ОСОБА_7 ;
- мобільний телефон марки «iPhone», систему для куріння «IQOS», павербанк, зв?язку ключів, зарядний пристрій, грошові кошти в сумі 11500 грн, які були повернуті власнику - залишити за належністю;
- медичну картку стаціонарного хворого № 20311(25) заповнену на ім`я ОСОБА_7 , передану до ОКНП « Чернівецька обласна клінічна лікарня » - залишити за належністю, а копії медичної картки - залишити у матеріалах кримінального провадження;
- DVD-R диск із відеозаписами наданими УПП в Чернівецькій області , який визнаний речовим доказом та долучений до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження;
- первинну упаковку та зразок букального епітелію ОСОБА_3 , які поміщені до спеціального конверту експертної служби МВС та долучені до матеріалів кримінального провадження - залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду через Садгірський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з дня отримання копії вироку.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.
Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий суддя	ОСОБА_1