КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 753/13515/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3439/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Комаревцева Л.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ТОВ «Фінпром Маркет» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач не виконав зобов`язання за кредитним договором, в результаті утворилась заборгованість у розмірі 15 734,50 грн.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2025 позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Фінпром Маркет» суму заборгованості за Договором позики №3825467 в розмірі 15 734,50 грн витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00 грн, витрати з оплати судового збору у розмірі 2422,40 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до статті 617 ЦК України, особа звільняється відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вого сталося внаслідок непереборної сили або інших обставин, за які вона не відповідає.
А отже, несплата кредиту у період тяжкої хвороби, інвалідності ІІ групи внаслідок війни, відсутності працездатності, лікуванння та зокрема, саме перебування на військовій службі, не є ухиленням від виконання договору.
Вказує, що суд неправильно застосував положення статті 625 ЦК України, нарахувавши штрафні санкції та відсотки, що прямо суперечить ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців».
Також посилається на те, що суд не перевірив факту передачі коштів відповідачу, не витребував оригінали документів від позивача, обмежившись копіями, не оцінив докази у їх сукупності.
Скаржник зазначає, що суд неправомірно стягнув із відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 3500,00 грн, адже в матеріалах справи матеріали відсутній договір правничої домооги, акт приймання-передачі та докази, які б підтвердили фактичну оплату цих послуг. 
06.11.2026 на адресу суду надійшов відзив від ТОВ «Фінпром Маркет», в якому заявник просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, скаргу без задоволеня, обгрунтовуючи це тим, що твердження відповідача про відсутність доказів перерахування коштів є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, які містять електронну платіжну інструкцію від 28.11.2020, довідку платіжної системи та лист позикодавця, що підтверджують зарахування коштів на картковий рахунок відповідача.
Вказано, що відповідач має доступ до свого рахунку та можливість надати виписку на підтвердження відсутності зарахування коштів, однак таких доказів не подано.
Щодо доводів про ненарахування процентів як військовослужбовцю, зазначає, що вони також є необґрунтованими, оскільки надані документи підтверджують проходження служби лише з 2022 року, тоді як проценти нараховані за період 29.11.2020 - 18.03.2021, щодо якого доказів проходження служби не подано.
Відповідно до ч. 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з огляду на доведеність факту укладення між сторонами договору позики в електронній формі, належність та допустимість доказів перерахування відповідачу грошових коштів, підтвердження переходу права вимоги до позивача на підставі договорів факторингу, а також невиконання відповідачем зобов`язань щодо повернення позики та сплати процентів.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке. 
Судом установлено, що 28.11.2020 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №3825467, за умовами якого Позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 5 550,00 грн.строк позики - 20 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день (базова процентна ставка/фіксована). Договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису yoPKSYp2pI, що був надісланий на вказану Відповідачем/Позичальником електронну адресу - nikolajgorbatko9@gmail.com) у порядку визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронні підписи сторін зазначені в розділі реквізити сторін.
Згідно з довідкою про ідентифікацію, виданою Позикодавцем, Позичальник/Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з яким/якою укладено договір №3825467 від 28.11.2020, ідентифікований ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора). Одноразовий ідентифікатор: yoPKSYp2pI. Час відправки ідентифікатора позичальнику:28.11.2020 17:14:09. Електронна пошта, на яку направлено ідентифікатор: ІНФОРМАЦІЯ_1 
Того ж дня, Позикодавець на виконання п.1 Договору позики №3825467 від 28.11.2020, виконав свої зобов`язання, зокрема передав Відповідачу у власність грошові кошти в розмірі 5 550,00 грн шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок Відповідача № НОМЕР_2 , за посередництвом платіжної установи (ТОВ «ФК Фінекспрес» діє на підставі ліцензії на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку (платіжний інструмент для перерахування коштів на картковий рахунок фізичної особи), так як перерахунок коштів з банківського рахунку Позикодавця на картковий рахунок фізичної особи технічно неможливий. Наведене вище, підтверджується електронною платіжною інструкцією №b77c8904-60c4-40aa-9d4b-682056b4068d від 28.11.2020, яка у свою чергу є первинним бухгалтерським документом, що складений та підписаний в електронній формі.
Згідно листа №8/05/25-56 від 08.05.2025, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» повідомляє та підтверджує, що на банківський рахунок Відповідача на підставі платіжної інструкції №b77c8904-60c4-40aa-9d4b-682056b4068d перераховано кошти на виконання умов Договору позики №3825467.
Згідно довідки № КД-000025158/ТНПП від 02.05.2025 ТОВ «ФК Фінекспрес», підтверджує прийняття до виконання платіжної інструкції, наданої за допомогою АРІ-інтерфейсу ініціатором платіжної операції ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», відповідно до умов договору про переказ коштів №23-01-18/5 від 23.01.2018, укладеного між Компанією/ТОВ «ФК ФІНЕКСПРЕС» та ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та завершення наступної платіжної операції, зокрема 28.11.2020 року, сума 5 550,00 грн. за номером платіжної картки № НОМЕР_2 , номер платежу b77c8904-60c4-40aa-9d4b-682056b4068d. Оскільки Компанія не здійснює операцій з готівковими грошима, а переказ коштів здійснюється виключно у безготівковій формі, видаткові касові ордери на суму переказу не складаються.
Враховуючи викладені вище умови Договору позики №3825467 від 28.11.2020 та здійснені Відповідачем платежі в рахунок погашення заборгованості за договором позики, які складають - 1 965,00 грн, заборгованість останнього за договором позики складає 15 734,50 грн, зокрема: 5 550,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 10 184,50 грн. - сума заборгованості за відсотками.
21.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» укладено договір факторингу № 2106, за умовами якого останнє набуло право грошової вимоги до фізичних осіб-боржників, у тому числі за договором позики № 3825467 від 28.11.2020.
03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» укладено договір факторингу № 030423-ФК, відповідно до якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі за зазначеним договором позики.
Відповідно до п. 5.2 вказаного договору факторингу перехід прав вимоги від клієнта до фактора відбувається з моменту підписання актів приймання-передачі реєстру заборгованостей, після чого фактор набуває статусу кредитора щодо відповідного портфеля заборгованості. Підписані сторонами акти є належним підтвердженням переходу права вимоги та невід`ємною частиною договору.
Згідно з реєстром прав вимоги від 03.04.2023 до договору факторингу № 030423-ФК, ТОВ «Фінпром Маркет» набуло право грошової вимоги до відповідача у сумі 15 734,50 грн, з яких 5 550,00 грн - основний борг, 10 184,50 грн заборгованість за відсотками.
Згідно з ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог частини першої ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
На підставі статті 1056-1 ЦК України процентна ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається договором.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин третьої, четвертої, шостої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини дванадцятої статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За нормою ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, встановивши, що договір позики № 3825467 від 28.11.2020 укладено сторонами в електронній формі шляхом використання відповідачем одноразового ідентифікатора yoPKSYp2pI, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а також що грошові кошти за цим договором були перераховані на банківський картковий рахунок відповідача № НОМЕР_2 , дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом позики та нарахованими процентами.
Твердження ОСОБА_1 стосовно ненадання позивачем доказів перерахування коштів на його картковий рахунок не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи, оскільки в матеріалах справи містяться документи, які підтверджують перерахування коштів на картковий рахунок ОСОБА_1 , зокрема: електронна платіжна інструкція № b77c8904-60c4-40aa-9d4b-682056b4068d від 28.11.2020, видана ТОВ «Фінекспрес» (фінансова компанія, яка діє на підставі ліцензії Національного банку України на надання фінансових платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку); довідка № КД-000025158/ТНПП від 02.05.2025, видана платіжною системою ТОВ «Фінекспрес», що підтверджує перерахування коштів за платіжною інструкцією № b77c8904-60c4-40aa-9d4b-682056b4068d від 28.11.2020; лист № 8/05/25-56 від 08.05.2025, виданий позикодавцем - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», що підтверджує перерахування грошових коштів на банківську картку ОСОБА_1 на виконання договору позики.
Таким чином, у матеріалах цивільної справи містяться належні докази перерахування коштів ОСОБА_1 .
Більше того, відповідач мав можливість надати суду виписку з банківського рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора.
Щодо нарахування процентів за договором позики №3825467 від 28.11.2020 року, суд зазначає таке. 
Відповідно до п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні захоів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Статтю 14 цього Закону було доповнено пунктом 15 відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року №1275-VІІ.
Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону №1275-VІІ передбачено поширення дії, зокрема, підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону на військовослужбовців із початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Верховний Суд у постанові від 15.07.2020 у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей». У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02.09.2014 № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21.08.2014 № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
З документів, які долучено представником ОСОБА_1 , вбачається, що останній надав до суду докази проходження військової служби, а також документи, що підтверджують лікування та встановлення інвалідності, однак усі ці документи датовані періодом після 2022 року.
Разом з тим, як встановлено судом, проценти за договором позики № 3825467 від 28.11.2020 нараховані за період з 29.11.2020 по 18.03.2021, тобто до початку проходження ОСОБА_1 військової служби, а також до виникнення обставин, пов`язаних із його лікуванням та встановленням інвалідності, у зв`язку з чим положення пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на спірні правовідносини не поширюються.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції обґрунтовано врахував характер та складність спору, обсяг наданих адвокатом послуг, ціну позову, а також принципи розумності та співмірності витрат. За таких обставин висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 3 500,00 грн є законним і обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги про відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу є безпідставними, оскільки матеріали справи містять належні та допустимі докази на підтвердження факту надання правничої допомоги та її вартості.
Так, позивачем надано документи, що підтверджують укладення договору про надання правничої допомоги, обсяг наданих послуг та їх вартість, які були досліджені судом першої інстанції та належним чином оцінені у сукупності з іншими доказами.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, внаслідок чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 14.07.2025 підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
Оскільки колегія суддів не задовольняє апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , то перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. 268, 369, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 липня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач 
Судді