Справа № 168/823/25
Провадження № 2/565/105/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09 квітня 2026 року м.Вараш

Вараський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Зейкана І.Ю., 
з участю секретаря судового засідання Ломази С.О., 
представника позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному порядку у залі засідань Вараського міського суду Рівненської області цивільну справу № 168/823/25 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України,-

В С Т А Н О В И В:

Від Старовижівського районного суду Волинської області до Вараського міського суду Рівненської області за підсудністю надійшла позовна заява представника позивача ОСОБА_1 з вимогами до ОСОБА_4 , у якій просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму інфляційних витрат та 3% річних в розмірі 128 208,43 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим що 27.02.2018 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено попередній договір, за яким сторони взяли на себе зобов`язання до 31.12.2018 р. укласти договір купівлі-продажу квартири, яка утворитись в результаті реконструкції нежитлового приміщення - готелю, загальною площею 584,1 кв. м., за яким позивач є покупцем, а відповідач продавцем. Ціна за квартиру становила 11000 дол. США, що еквівалентно 298100 грн., яка як аванс передана позивачем відповідачу. 26.12.2018 р. між сторонами було укладено додатковий договір, за яким строк виконання зобов`язання змінено до 30.06.2020 р. включно. У подальшому строк виконання зобов`язання також змінювався додатковими договорами. Таким чином, останній термін виконання договору, за яким сторони повинні були прибути до нотаріуса та укласти Договір купівлі - продажу квартири - був 01.07.2023. Відповідно до умов п. 7 попереднього договору у разі односторонньої відмови відповідача від його виконання він зобов`язаний повернути отриманий аванс в сумі 298100 грн. та відшкодувати збитки в розмірі 298100 грн. Такий договір купівлі - продажу квартири не був укладений, інші договори про продовження терміну договору не укладались, у відповідача на праві власності відсутнє майно, яке б мало передаватись за основним договором. Відповідач аванс не повернув, збитки не сплатив, що свідчить про односторонню відмову відповідача від виконання зобов`язання. Вказані обставини встановлені рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 19 грудня 2023 року у справі № 168/786/23, згідно з яким позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задоволено в повному обсязі, та вирішено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 596200 грн Рішення набуло законної сили та підлягає до виконання. 
На виконання рішення суду виданий виконавчий лист № 168/786/23 від 15.05.2024. Однак відповідач у добровільному порядку вчасно грошові кошти не сплатив. Виконавче провадження № 75182954 на підставі виконавчого листа відкрите 30.05.2024, проте сума боргу тривалий час не погашалася. Попри наявність судового рішення, відповідач тривалий час ухилявся від його належного виконання та здійснював погашення боргу не одноразово, а частинами щомісячно, що підтверджується довідкою, отриманою в АТ КБ «ПриватБанк» від 17.07.2025р., чим фактично затягував процес повного розрахунку.
Згідно з даними автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на 20.08.2025р. стан виконавчого провадження № 75182954 залишається відкритим та за попередніми розрахунками непогашена частина основного боргу становить 35230,40 грн. Отже, відповідач всупереч рішенню суду та вимогам закону належним чином не виконав зобов`язання у повному обсязі, допустив прострочення виконання грошового зобов`язання.
Від представника відповідача Полюхович О.І. надійшов відзив на позовну заяву, у якій просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 . Свої доводи обґрунтовує тим, що 19.12.2023 року Старовижівський районний суд Волинської області ухвалив рішення у цивільній справі № 168/786/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів. Рішення суду набрало законної сили 03.04.2024 року, після чого позивач не звертався до відповідача з метою його виконання, реквізити рахунку для перерахування коштів не надав.
Між тим, даним рішенням суду з відповідача на користь позивача стягнуто загальну суму в розмірі 596200,00 грн., що включає в себе такі суми:
-298100,00 грн. - аванс, який підлягає поверненню для позивача через неукладення основного договору купівлі-продажу квартири;
-298100,00 грн. - збитки, що визначені умовами попереднього договору купівлі- продажу та стягнуті судом через невиконання основного зобов`язання з укладення основного договору купівлі-продажу квартири.
30.05.2024року державним виконавцем Вараського відділу державної виконавчої служби у Вараському районі Рівненської області відкрито виконавче провадження № 75182954 за виконавчим листом у справі № 168/786/23 про стягнення з відповідача в користь позивача боргу на загальну суму 596200,00 грн. та судових витрат.
Про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_4 довідався в кінці серпня 2024 року, після чого зібрав деякі кошти та почав їх переказувати для стягувала через відділ ДВС.
Однак виконання відповідачем рішення суду в повному обсязі, а саме сплата заборгованості одним платежем призводить до дисбалансу інтересів позивача і відповідача, зокрема до негативних наслідків для членів сім`ї відповідача, яких він утримує у співмірності з інтересами позивача.
Зокрема позивач, вказуючи на правове обґрунтування позову, зазначає про застосування до спірних правовідносин правових позицій, висловлених Верховним судом в деяких справах щодо того, що рішення суду не припиняє грошового зобов`язання боржника та не позбавляє права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України.
При цьому позивач також застосовує висновки Великої Палати Верховного Суду, які наводить в своєму позові. Однак, вказані висновки ВС та ВП ВС не стосуються спірних правовідносин виходячи з того, що всі такі судові висновки були висловлені ВС в ході розгляду судових справ щодо стягнення коштів за кредитними договорами/договорами позики грошових коштів, а не на підставі виконання рішення суду про повернення авансу та збитків, які виникли через невиконання попереднього договору купівлі-продажу квартири. У разі, якщо припускати, що до спірних відносин застосовуються висновки ВС, на які посилається позивач у поданому позові, які регулюють питання нарахування сум на підставі ст. 625 ЦК України по кредитних правовідносинах, то, в такому випадку, на даний час, в період війни, така норма права не застосовується.
Серед іншого, позивач заявляє вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, починаючи з 19.12.2023 року, що нічим не обґрунтовує, хоч вказує, що рішення суду про стягнення авансу та збитків від 19.12.2023 року набрало чинності 03.04.2024 року, а умова п. 7 попереднього договору купівлі-продажу не містить умови про строк/термін повернення авансу у разі не укладення основного договору сторонами. Тобто, період відліку нарахування суми відповідно до заявлених вимог позивача, нічим не обґрунтований та є безпідставним. Також повністю безпідставним та необґрунтованим є доводи позивача щодо нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на всю суму в розмірі 596200,00 грн. Судом було зроблено висновок в указаному рішенні суду про те, що позивачу підлягає поверненню внесена ним сума авансу та підлягають до відшкодування збитки, розмір яких дорівнює розміру авансу, так як таке вказано в договорі, що є мірою відповідальності відповідача через невиконання зобов`язання за попереднім договором (тобто застосування умови про нарахування збитків не є виконанням самого зобов`язання, а лише є наслідком невиконання зобов`язання, яким є укладення основного договору в визначений строк). При тому судом обґрунтовано та встановлено, що зобов`язання, яке встановлене попереднім договором припинено. Отже, з даних обґрунтувань слідує, що позивач в повній мірі захистив своє майнове право та свої інтереси, стягнувши з відповідача суму збитків, яка є рівною до суми повернутого авансу. При цьому, відповідач звертає увагу суду на те, що він повністю повернув для позивача внесений ним аванс, а також відшкодував суму збитків.
Також відповідач повідомляє, що у позивача не виникло право на нарахування трьох відсотків річних та індексу інфляції на підставі судового рішення, оскільки такі зобов`язання можуть виникати лише на підставі договору, проте попередній договір купівлі-продажу квартири від 27.02.2018 року припинений 01.07.2023 через припинення основного зобов`язання по такому договору на підставі ст. 635 ЦК України. Так, попередній договір припинився саме 01.07.2023 року, тобто саме тоді, коли не було укладено основний договір купівлі-продажу квартири (при цьому варто зауважити, що позивач не звертався з вимогою для продовження строку дії попереднього договору). Тому, єдине зобов`язання, що мало місце у попередньому договорі купівлі продажу, а саме щодо укладання основного договору в відповідний строк, не було продовжено та не триває на даний час, і є припиненим. Відтак, 01.07.2023 року останній термін виконання попереднього договору, дія попереднього договору припинена. Отже, нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат неможливо на підставі та через невиконання зобов`язань, що виникли на підставі попереднього договору, дія якого припинена.
Відповідач зауважує на те, що в даній справі зобов`язання, що виникли на підставі попереднього договору припинені 01.07.2023 року, саме на підставі закону, а саме ст. 635 ЦК України, що вказує на повну безпідставність позовних вимог позивача, так як на підставі рішення суду зобов`язальні відносини не виникають.
Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, проте забезпечили явку своїх представників. 
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні за змістом до обставин, якими обґрунтований позов та відповідь на відзив. Звернув увагу, що інфляційні втрати та 3 % річних нараховані саме на грошове зобов`язання, яке виникло на підставі попереднього договору від 31.12.2018.
Представник відповідача Полюхович О.І. просила відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та надала пояснення, які узгоджуються за змістом з відзивом. 
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази суд встановив наступні обставини. 
Відповідно до копії рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 19.12.2023 у справі № 168/786/23, яке набрало законної сили 03.04.2024, суд ухвалив стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 5 96 200,00 грн.
У вказаному рішенні судом встановлено, що позивач та відповідач 27.02.2018 р. уклали попередній договір, посвідчений нотаріусом, згідно з яким сторони зобов`язуються до 31.12.2018 р. укласти договір купівлі - продажу квартири, яка має утворитись в процесі реконструкції нежитлового приміщення, готелю, загальною площею 584,1 кв м, що знаходиться на АДРЕСА_1 . Ціна за квартиру встановлена сторонами в розмірі 298100 грн., що є еквівалентом суми 11000 дол. США на день укладення договору. В рахунок оплати за Основним договором позивач передав відповідачу аванс у розмірі 298100 грн. Ціна за квартиру встановлена сторонами в розмірі 298100 грн., що є еквівалентом суми 11000 дол. США на день укладення договору. В рахунок оплати за Основним договором позивач передав відповідачу аванс у розмірі 298100 грн. (п.4).
Відповідач зобов`язався підготувати та отримати всі документи, необхідні для нотаріального посвідчення Основного договору, прибути до нотаріуса для укладення Основного договору в день, визначений сторонами (п.5).
Уразі односторонньої відмови відповідача від укладення Основного договору він зобов`язувався повернути позивачу отриманий аванс в розмірі 298100 грн., а також відшкодувати збитки позивачу в розмірі 298100 грн. (п.7).
З огляду на те, що Основний договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана відповідачу грошова сума – аванс в розмірі 298100 грн. підлягає поверненню позивачу. 
Суду не надано належних та допустимих доказів на спростування факту необґрунтованої відмови відповідача від укладення основного договору, а тому в силу вимог закону та умов попереднього договору, передбачених у п.7 попереднього договору, встановлена сторонами сума збитків підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як збитки, завдані позивачу не виконанням основного зобов`язання. 
Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Таким чином, вище вказані обставини встановлені щодо ОСОБА_4 рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 19.12.2023 у справі № 168/786/23, яке набрало законної сили 03.04.2024, не потребують доказування.
Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
За змістом цієї норми, зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.
Так, підстави виникнення цивільних прав та обов`язків наведені в частині другій статті 11 ЦК України, серед яких законодавець розрізняє:
1) договори та інші правочини;
2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;
3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;
4) інші юридичні факти.
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду (частина п`ята статті 11 ЦК України). Тобто на підставі рішення суду цивільні права та обов`язки можуть виникати лише в конкретних випадках, визначених актами цивільного законодавства. Водночас, за загальним правилом, цивільні права та обов`язки виникають з юридичних фактів, найпоширенішими з яких є правочини. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Сторони укладають правочин з метою врегулювання певних правовідносин, що визначає виникнення у них цивільних прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника такої сплати. Такі висновки викладено у постановах Великої палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15 (провадження № 14-68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15 (провадження № 14-16цс18).
За загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до його ухвалення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положення норм чинного законодавства передбачають виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішенням суду.
Оскільки пунктом 7 попереднього договору від 27.02.2018, визначено обов`язок відповідача ОСОБА_5 повернути позивачу отриманий аванс в розмірі 298100 грн., а також відшкодувати збитки позивачу в розмірі 298100 грн, уразі односторонньої відмови відповідача від укладення Основного договору, суд доходить висновку, що таке зобов`язання є грошовим, а тому доводи відповідача про те, що стягнута сума коштів рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 19.12.2023 у справі № 168/786/23 є безпідставними.
З аналізу глави 50 ЦК України, яка врегульовує питання припинення зобов`язання, слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Схожих висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 64 постанови від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження 12-302гс18).
У випадку порушення учасником правовідносин умов правочину внаслідок невиконання взятих на себе обов`язків інша сторона має можливість захистити свої права (зокрема, у судовому порядку), а регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, тобто такі, що захищені судовим рішенням. При цьому факт ухвалення судового рішення щодо прав та обов`язків учасників зобов`язальних (регулятивних) правовідносин не змінює самого зобов`язання та не припиняє його.
У пункті 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року у справі № 369/13444/20 (провадження № 14-52цс25) зазначено, що ухвалення судового рішення щодо стягнення заборгованості за договором не є підставою заміни зобов`язання за договором - новим зобов`язанням за рішенням суду, а вказує лише на охоронний характер таких правовідносин, яким надано захист судовим рішенням. Таке судове рішення не змінює обсягу прав та обов`язків сторін зобов`язання, а лише підтверджує їх наявність та надає можливість примусового виконання цивільного зобов`язання у процедурах виконавчого провадження. 
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).
Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).
Відповідно до статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини другої статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування трьох процентів річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18).
У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
Копіє роздруківки про рух коштів по рахунку ОСОБА_3 (а.с. 5) підтверджується надходження коштів від Вараського відділу ДВС на погашення боргу ОСОБА_4 за рішенням у справі № 168/786/23. Так, відповідно до роздруківки кошти надходили 16.10.2024 у сумі 10 000,00 грн, 11.11.2024 у сумі 3 930,00 грн, 10.12.2024 у сумі 5 000,00 грн, 24.03.2025 у сумі 13 500,00 грн, 28.04.2025 у сумі 13 500,00 грн, 19.05.2025 у сумі 13 500,00 грн, 22.05.2025 у сумі 311 400,00 грн, 27.05.2025 у сумі 90 000,00 грн, 09.06.2025 у сумі 88 473,04 грн та 24.06.2025 у сумі 21 666,56 грн. Всього надійшло коштів на загальну суму 570 969,60 грн.
27.08.2025 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Старовижівського районного суду Волинської області № 168/786/23 від 15.05.2024 закінчене, у зв`язку з отриманням від боржника та перерахування на користь стягувача боргу у сумі 610 989,60 грн.
Викладені обставини підтверджують, що грошове зобов`язання за попереднім договором від 27.02.2018 ОСОБА_4 сплачував частинами протягом тривалого часу та виконав у повному обсязі 27.08.2025. Таким чином, суд доходить висновку про наявність підстав для нарахування позивачем інфляційних втрат та 3 % річних на підставі ст. 625 ЦК України за період з 19.12.2023 до 27.08.2025.
Доводи представника відповідача про безпідставність визначення початку строку для нарахування інфляційних втрат та 3 % річних з дня ухвалення рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 19.12.2023 з посиланням на те, що таке рішення набрало законної сили 03.04.2024 є необґрунтованим, з урахуванням того, що зазначене грошове зобов`язання виникло не на підставі рішення суду, а на підставі попереднього договору від 27.02.2018. 
Позивач подав до суду розрахунок суми заборгованості за період з 19.12.2023 до 27.08.2025 (а.с. 11-12), відповідно до якого сума інфляційних втрат становить 102 170,15 грн, а сума 3 % річних - 26 038,28 грн. Відповідач не подав свого контррозрахунку та не оспорював правильність нарахування вказаних платежів. Суд погоджується з такими розрахунками та доходить висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в порядку ст. 625 ЦК України інфляційних втрат у сумі 102 170,15 грн та 3 % річних у сумі 26 038,28 грн на загальну суму 128 208,43 грн.
Доводи відповідача про неможливість існування грошового зобов`язання у зв`язку з припиненням попереднього договору від 27.02.2018 є необґрунтованими, оскільки існування такого грошового зобов`язання на час розгляду цивільної справи № 168/786/23 Старовижівським районним судом Волинської області підтверджується рішенням цього судку від 19.12.2023, яке набрало законної сили. 
Посилання представника відповідача на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України не є релевантним у цій справі, оскільки положення цього пункту стосуються лише грошових зобов`язань за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем) та не стосуються інших грошових зобов`язань, у тому числі, які виникли на підставі попереднього договору від 27.02.2018. 
Зважаючи на те, що позовні вимоги позивача задоволені повному обсязі, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача ОСОБА_3 необхідно стягнути судовий збір сплачений позивачем перед поданням позову у сумі 1 282,08 грн у повному обсязі. 
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За вимогами ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Всупереч викладеному, позивач не подав до суду документів, які б відповідали вимогам ч. 3 ст. 137 ЦПК України, а тому у суду відсутні підстави для визначення розміру витрат позивача на правничу допомогу та стягнення їх з відповідача. Рахунок-фактура № 18/08/25 від 18.08.2025 не є достатнім доказом для стягнення витрат на правничу допомогу оскільки не містить детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також не визначає сплату коштів як гонорар адвоката. 
Керуючись ст. 625 ЦК України, ст. 2, 3, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст.625 ЦК України задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму інфляційних витрат та 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України у сумі 128 208 (сто двадцять вісім тисяч двісті вісім) грн 43 (сорок три) коп.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1 282 (одна тисяча двісті вісімдесят дві) грн 08 (вісім) коп.
Рішення може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 .

Головуючий суддя І.Ю. Зейкан