Справа № 353/1139/25
Провадження № 2/353/152/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 року	м.Тлумач	

Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Лущак Н. І., 
з участю секретаря судового засідання Гаврилів Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року, укладеному між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА КАПІТАЛ» (далі ТОВ «ЛІНЕУРА КАПІТАЛ») та відповідачем, що становить 60241,63 грн., що складається з: 12499,99 грн. заборгованості за тілом кредиту; 26491,64 грн. заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 15000,00 грн. заборгованості за процентами нарахованими новим кредитором за 120 календарних днів; 6250,00 грн. штрафних санкцій. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.12.2024 року між ТзОВ «ЛІНЕУРА КАПІТАЛ» та ОСОБА_1 був укладений договір № 515382 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. 31.07.2025 року на підставі укладеного договору факторингу № 31/07/2025 ТзОВ «ЛІНЕУРА КАПІТАЛ» відступило право вимоги до ОСОБА_1 за вищевказаним кредитним договором на користь ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ». Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконував, у зв`язку з чим допустив заборгованість по вищевказаному договору в загальній сумі 60241,63 грн., яку представник позивача просить стягнути на користь товариства. Крім цього просив стягнути з відповідача понесені судові витрати та витрати на правничу допомогу.
Також представника позивача разом з позовною заявою подав клопотання про витребування доказів, а саме просив витребувати у АТ «УніверсалБанк» інформацію, що містить банківську таємницю, в т.ч. щодо належності ОСОБА_1 платіжної карти № НОМЕР_1 та зарахування 03.12.2024 року на вказану платіжну картку за ініціативою первісного кредитора ТзОВ «ЛІНЕУРА КАПІТАЛ » кредитних коштів в сумі 6500,00 грн.; та зарахування 03.12.2024 року на вказану платіжну картку за ініціативою первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА КАПІТАЛ» кредитних коштів в сумі 6000,00 грн.
Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку.
Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 02.01.2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження о 11 год. 00 хв. 29.01.2026 року без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив та встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. Роз`яснено відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 193 ЦПК України у строк для подання відзиву він має право пред`явити зустрічний позов. Витребувано у АТ «УніверсалБанк» належним чином посвідчені документи, які містять інформацію: чи було емітовано (видано) на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_2 ), платіжну картку № НОМЕР_1 ; про факт зарахування коштів 03.12.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_1 банком-емітентом якої є АТ «УніверсалБанк» у сумі 6500,00 грн., за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙПЕК»; про факт зарахування коштів 03.12.2024 року на платіжну карту № НОМЕР_1 банком-емітентом якої є АТ «УніверсалБанк» у сумі 6000,00 грн., за ініціативою ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 42753492) через платіжного провайдера (платіжну систему) ТОВ «ПЕЙПЕК».
Однак, дану цивільну справу було відкладено та викликано сторін в судове засідання, з метою заслухання їх усних пояснень, в приміщення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядкупозовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. 
17.03.2026 року відповідач ОСОБА_1 на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості за кредитним договором у справі № 353/1139/25 (а.с. 143-144), разом із підтвердженням про направлення його копії позивачу та його представнику (а.с. 145), в якому позов визнав частково, не заперечила щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 12499,9 грн. та заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором в розмірі 26491,64 грн., а у задоволенні позовних вимог щодо стягнення нарахованих процентів за 120 календарних днів в розмірі 15000 грн. та штрафних санкцій у розмірі 6250,00 грн. просить відмовити. Заперечення обґрунтував тим, що нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій здійснено в порушення вимог чинного законодавства України, зокрема Цивільного кодексу України та Закону України «Про споживче кредитування». Заперечив правомірність нарахування позивачем додаткових процентів за 120 днів календарних днів (01.04.2025 року-28.11.2025 року) у сімі 15000,00 грн., з таких підстав:
- проценти у сумі 15000,00 грн. зараховано позивачем за формулою: 12499,99 х 1% х 120 = 15000,00 грн. При цьому позивач нарахував проценти з 01.04.2025 року по 28.11.2025 року, тобто частково за той самий період, що вже охоплений нарахуванням первісного кредитора;
- відповідно до договору факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 року право вимоги перейшло до позивача з фіксованою сумою заборгованості – 45241,63 грн. Нарахування позивачем додаткових процентів за той самий строк кредиту, але поза межами переданої йому заборгованості є безпідставним повійним нарахуванням.
У даній справі умови договору є несправедливими, а саме надмірність процентної ставки. Денна процентна ставка за договором становить 1% на день або 365% річних. Це одна з найвищих процентних ставок на ринку споживчого кредитування в Україні і є явно надмірною. Також, непропорційність нарахованих процентів. Фактичні наслідки нарахування процентів свідчать про їх непропорційність: тіло кредиту 12500 грн., проценти за 365 днів (за розрахунком позивача) 41491,64 грн. (26491,64 + 15000). Свіввідношення: проценти перевищують тіло кредиту у 3,3 рази.Така непропорційність явно свідчить про порушення принципів розумності, добросовісності та справедливості. Вказав, що кредитний договір № 5153582 укладено 03.12.2024 року. Прострочення мало місце у 2025 році в період дії воєнного стану в Україні, отже позивач позбавлений права стягувати штрафні санкції за прострочення виконання кредитного зобов`язання. Позивач заявляє витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн., вважає, що ця сума є завищеною та такою, що не відповідає принципу співмірності витрат, встановленому ст. 137 ЦПК України. Просив знизити розмір витрат на правничу допомогу до розумної та співмірної суми не більше 1500,00 грн.
23.03.2026 року через систему «Електронний суд» представник позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» надіслав відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 147-155), разом із підтвердженням про направлення його копії представнику відповідача (а.с. 195 зворот-196). Вказав, що кредитний договір укладений між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Укладаючи кредитний договір сторони передбачили нарахування процентів. Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандарну процентну ставку, яка становить 1% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.3 договору. В даній справі, окремої уваги потребує пункт 1.1. договору факторингу № 31/07/2025 року від 31.07.2025 року, за яким фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`ання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`ань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Відповідно до умов строк дії п. 1.3. договору № 5153582 строк кредиту 360 днів: з 03.12.2024 року по 28.11.2025 року. Станом на дату укладення договору факторингу від 31.07.2025 року № 31/17/2025, строк дії договору № 5153582 від 03.12.2024 року не закінчився. А тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитром та відповідачем, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» у період з 01.04.2025 року по 28.11.2025 року (120 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сімі 15000,00 грн. Вказав, що пункт 6 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положенн» ЦПК України викладено у новій редакції, відповідно до якої у разі прострочення споживачем у період з 01.03.2020 року до припинення зобов`ань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно, саме до 24.01.2024 року, з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг»№ 3498-ІХ (далі Закон України № 3498-ІХ), який набрав чинності 24.12.2023 року, у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України № 3498-ІХ, споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В даному випадку договір № 5153582 про наданя коштів на умовах споживчого кредиту між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено 03.12.2024 року, після спливу тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України № 3498-ІХ (тобто після 24.01.2024 року). У зв`язку з наведеним, вимога позивача про стягнення штрафних санкцій в сумі 6250 грн. є законною та обґрунтованою. Просив позов задовольнити у повному обсязі. 
У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.
Представник позивача ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за відсутності позивача та його представника.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Розумович Р.І. в судове засідання не з`явилися, причин неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 136, 200).
У зв`язку з тим, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Проаналізувавши викладені в позовній заяві доводи позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, врахувавши також правові норми, які регулюють спірні правовідносини, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Судом встановлено, що 03.12.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі товариство) та ОСОБА_1 (далі клієнт, відповідач) укладено договір № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (далі кредитний договір), у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (п.п. 1.1., 9.7 Кредитного договору) (а.с. 22-34).
Відповідно до п. 1.2. кредитного договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 6000,00 грн. 
Строк кредитування (строк, на який надається кредит) 360 днів. Періодичність платежів – кожні 30днів. Детальні терміни (дати) повернення (виплати) кредиту та плати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є Додатком № 1 до цього договору (а.с. 34 зворот).
Відповідно до п.п. 1.4.1., 1.4.2. п. 1.4. кредитного договору тип процентної ставки – фіксована. За користування кредитом нараховують проценти на таких умовах:
- стандартна процентна ставка становить 1,00 % за кожен день користування кредитом та застосовується в межах всього строку кредитування, вказаного в п. 1.3. цього договору. Денна процентна ставка за цим договором при застосуванні стандартної процентної ставки дорівнює 1 %;
- знижена процентна ставка становить 0,95 % за кожен день користування кредитом.
Згідно п. 1.5. кредитного договору орієнтовна реальна процентна ставка на дату укладення договору складає:
-за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2397,89 % річних;
- за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ствки 2313,64 % річних.
Згідно п. 1.6. кредитного договору орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає:
-за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 27600,00 грн.;
-за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ствки 27510,00 грн.
Підписуючи цей договір клієнт підтвердив, що перед укладенням цього договору йому була в чіткій та зрозумілій формі надана інформація про кредитування, він ознайомився з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», редакція яких розміщена на веб-сайті (п. 9.9 Кредитного договору).
Відповідно до п. 2.1. Кредитного договору товариство надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок клієнта за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .
Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів та банківських металів у кредит ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 55-63) та Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (Стандартна форма) (а.с. 38-39). А також, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 34 зворот).
Кредитний договір з додатком до нього та паспорт споживчого кредиту, підписані власноручним електронним підписом відповідача (одноразовими ідентифікаторами – 55439 та 68311).
03.12.2024 року кредитні кошти в розмірі 6000,0 грн. були перераховані відповідачу на його платіжну картку, ЕПЗ 4441114423888849, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20250801-458 від 01.08.2024 року (а.с. 13 зворот), з яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 03.01.2024 року уклало договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_4 .
Також, 03.12.2024 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі товариство) та ОСОБА_1 (далі клієнт, відповідач) укладено додатковий договір до договору № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року (далі додатковий договір), у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» (п.п. 1.1., 3.4 додаткового договору) (а.с. 14-15).
Відповідно до п. 1.2. додаткового договору сторони за взаємною згодою домовились, що згідно з умовами цього додаткового договору товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту, яка надається згідно з цим додатковим договором, складає 6500,00 грн.
Згідно п. 1.3. додаткового договору внесено зміни у п. 1.2. кредитного договору та викладено його у наступній редакції: «1.2 на умовах, встновлених договором, товариство зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 12500,00 грн.».
Відповідно до п. 1.5 додаткового договору строк кредитування та періодичність сплати платежів залишаються незмінними, відповідно до п. 1.3. кредитного договору.
Згідно п. 1.6. додаткового договору за користування кредитом нараховуються проценти на умовах, встановлених п. 1.4. кредитного договору. З врахуванням зміненої суми кредиту за кредитним договором денна процентна ставка за кредитим договором за стандартною процентною стакою дорівнює 1 %.
Згідно п. 1.7. додаткового договору з урахуванням зміненої суми кредиту за кредитним договором орієнтовна реальна річна процентна ставка на дату укладення цього додаткового договору складає:
-за стандартною ставкою за весь строк кредитування 2368,23 % річних;
- за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ствки 2386,76 % річних.
Згідно п. 1.8. додаткового договору з урахуванням зміненої суми кредиту за кредитним договором орієнтовна загальна вартість кредиту за кредитним договором на дату укладення цього додаткового договору складає:
-за стандартною ставкою за весь строк користування кредитом 57435,00 грн.;
-за стандартною процентною ставкою з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ствки 57250,75 грн.
Відповідно до п. 2.1. додаткового договору товариство протягом двох днів з моменту укладення цього додаткового договору надає кредит (додаткову суму кредиту) у безготівковій формі шляхом перерахування додаткової суми кредиту за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_3 .
Невід`ємною частиною цього договору є Паспорт споживчого кредиту, інформація, яка надається споживачу до укладенн договору про споживчий кредит (Стандартна форма) (а.с. 36-37). А також, таблиця обчислення загальної вартості кредиту для клієнта (споживача) та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (а.с. 16).
03.12.2024 року кредитні кошти в розмірі 6500,0 грн. були перераховані відповідачу на його платіжну картку, ЕПЗ 4441114423888849, що підтверджується листом ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» № 20250801-460 від 01.08.2024 року (а.с. 50), з яким ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» 03.01.2024 року уклало договір про надання платіжних послуг з переказу коштів без відкриття рахунку № НОМЕР_4 .
Додатковий договір з додатком до нього та паспорт споживчого кредиту, підписані власноручним електронним підписом відповідача (одноразовими ідентифікаторами – 75153 та 68311).
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг».
Так відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України). 
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За правилом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.
Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Положеннями ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. 
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Статтями 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» визначено, що електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Частиною 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, ГК України, а також іншими актами законодавства.
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19.
Оскільки у наявних в матеріалах справи: копії Договору № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року, Додатку № 1 до нього (Тарифи) та паспорті споживчого кредиту, а також копії додаткового договору до Договору № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року, Додатку № 1 до нього (Тарифи) та паспорті споживчого кредиту, зазначені всі істотні умови кредитного договору, зокрема сума кредиту, строк користування кредитом, процентна ставка за користування кредитом, вказаний Кредитний договір з додатком до нього та паспорт споживчого кредиту, підписані власноручним електронним підписом відповідача, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що відповідач не підписував кредитний договір і додатковий договір та не був проінформований про всі істотні умови кредитного договору.
Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст. 13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Згідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Споживче кредитування».
За змістом положень ст.ст. 512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Згідно статті 517 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Нормами ст.ст. 1077-1079, 1082 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Положеннями ст. 18 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит здійснюється відповідно до цивільного законодавства з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом. Відступлення права вимоги за договором про споживчий кредит допускається фінансовій установі, яка відповідно до закону має право надавати кошти у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, та/або послуги з факторингу.
31.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (далі фактор) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі клієнт) та було укладено Договір факторингу № 31/07/2025 (а.с. 91-95), відповідно до п. 1.1. якого, фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб – боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені у реєстрі боржників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до п. 3.2. договору факторингу загальна сума прав вимог, що відступаються за договором становить 38690206,25 грн.
З копії Додатку № 1 до Договору факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 року, а саме витягу з реєстру боржників від 31.07.2025 року встановлено, що ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» передано, зокрема, право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № 5153582 на сумарну заборгованість 45241,63 грн., яка складається з: 12499,99 грн. заборгованості по основному боргу; 26491,64 грн. заборгованості по відсотках; 6250,00 грн. – заборгованість за пенею, штрафами (а.с. 48-49), що також підтверджується розрахунком заборгованості станом на 31.07.2025 року, складеним ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 41 зворот-45).
Платіжною інструкцією № 3704 від 04.08.2025 року, ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» здійснило повну оплату на рахунок ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» згідно договору факторингу № 31/07/2024 від 31.07.2025 року на загальну суму 2851827,59 грн. (а.с. 54).
31.07.2025 року між ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (позивач) та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» було підписано акт прийому-передачі інформації згідно Реєстру боржників в електроному виді за договором Факторингу № 31/07/2025 від 31.07.205 року (а.с. 100 зворот) та Акт прийому-передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 року (а.с. 101).
Таким чином судом встановлено, що ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» відступило право вимоги за Кредитним договором № 5153582 від 03.12.2024 року щодо боржника ОСОБА_1 новому кредитору – ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ».
Листом ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) від 01.08.2025 року повідомило ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», що 01.08.2025 року ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» повідомило боржників про відступлення права вимоги за Кредитними договорами, шляхом розміщення такої інформації в особистих кабінетах боржників та шляхом направлення текстових повідомлень на зазначені в анкетах телефонні номери (а.с. 40).
Як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань за Кредитним договором № 5153582 від 03.12.2024 року та станом на день подачі позову (30.12.2025 року) допустив перед позивачем заборгованість, яка становить 60241,63 грн., що складається з: 12499,99 грн. заборгованості за тілом кредиту; 26491,64 грн. заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором; 15000,00 грн. заборгованості за процентами нарахованими новим кредитором за 120 календарних днів; 6250,00 грн. штрафних санкцій, що підтверджується розрахунками первісного кредитора ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (а.с. 41 зворот-45) та нового кредитора ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» (позивач) (а.с. 45 зорот-46).
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за вказаним договором, відповідачем по справі суду не представлено. 
Такі обставини, на думку позивача, свідчать про порушення його прав та охоронюваних законом інтересів і є підставою для їх захисту у вказаний у позові спосіб.
Водночас стосовно нарахування заборгованості за відсотками суд виходить з наступного.
Умовами Договору № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року, укладеного з ОСОБА_1 , зокрема п. 1.3, передбачено, що кредит надається строком на 360 днів. Як зазначено в Додатку № 1 до вказаного договору, останньою датою повернення кредиту є 27.11.2025 року.
Відповідно до п.1.3.1 строк кредитування, а також термін (дата) повернення (виплати) кредиту, встановлені договором, можуть бути змінені (продовжені) за письмовою згодою сторін, шляхом підписання сторонами додаткового договору до цього договору.
ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (первісний кредитор) нарахував проценти в сумі 26491,64 грн. за період з 03.12.2024 року по 31.07.2025 року. 
В подальшому новий кредитор ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» продовжив нарахування відсотків за період з 01.08.2025 року по 28.11.2025.2025 року включно.
Як уже встановлено судом, на підставі договору факторингу № 31/07/2025 від 31.07.2025 року до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача згідно Договору № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року в загальному розмірі 45241,63 грн., яка складається з: 12499,99 грн. заборгованості по основному боргу; 26491,64 грн. заборгованості по відсотках; 6250,00 грн. – заборгованість за пенею, штрафами. 
Після укладення договору факторингу позивач ТОВ «ФК «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» не набуло право нарахування відсотків за Договору № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року, оскільки договором факторингу № 31/17/2025 від 31.07.2025 року дана підстава не передбачена.
З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягненя з відповідача на користь позивача 15000,00 грн. заборгованості за процентами нарахованими новим кредитором за 120 календарних днів задоволенню не підлягає.
Крім цього, у своєму відзиві представник відповідача не оспорював правильність нарахування процентів первісним кредитором за період з 03.12.2024 року по 31.07.2025 року, а тому судом ці обставини приймаються, як такі, що визнаються сторонами, а розмір заборгованості по сплаті процентів за вказаний період такий, що не підлягає доказуванню та перевірці судом.
Крім цього відповідно до пункту 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, який доповнений Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» та набрав чинності 17 березня 2022 року, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З аналізу положень пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» та ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд приходить до висновку про те, що на кредитний договір, укладений між сторонами у справі, розповсюджується дія пункту 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, а відтак позичальник ОСОБА_1 звільняється від обов`язку сплати на користь позикодавця неустойки (штрафних санкцій) за таке прострочення нарахованої за період з 03.12.2024 року по 31.07.2025 року, а нарахована позикодавцем неустойка у вигляді штрафних санкцій, що передбачена відповідним договором, підлягає списанню позикодавцем. 
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Верховною Радою України прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15 березня 2022 року, яким, зокрема розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту:"6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
Пункт 6-1 розділу IV "Прикінцеві та перехідні положення" виключено на підставі Закону України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року, який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Також, згідно із Законом № 2120-IX від 15 березня 2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., № 40-44, ст. 356) доповнено, зокрема, пункт 18 такого змісту: У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Як на період нарахування пені, так і на час розгляду справи в суді положення пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України є чинними.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦК України основу цивільного законодавства України становить Конституція України.
Основним актом цивільного законодавства є Цивільний кодекс України(частина 2 статті 4 ЦК України).
Отже, ч. 2 ст. 4 ЦК України закріплює пріоритет норм цього Кодексу над нормами інших законів. До того ж такий спосіб вирішення колізії норм ЦК України з нормами інших законів - з констатацією пріоритету норм цього Кодексу над нормами інших законів підтримувався як Конституційним Судом України (Рішення від 13 березня 2012 року у справі № 5-рп/2012), так і Верховним Судом України (постанови від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13, від 16 грудня 2015 у справі № 6-2023цс15). Вказане узгоджується і з правовою позицією, висловленою у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 17), від 18 січня 2022 року у справі №910/17048/17 (пункт 78), від 29 червня 2022 року у справі №477/874/19 (пункт 69)).
Також Верховний Суд вже робив висновки щодо застосування пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України до зобов`язань, які виникли на підставі окремих договорів. Зокрема, вказувалося, що на договір про надання поворотної фінансової допомоги (позики) розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 06 вересня 2023 року у справі № 910/8349/22); на кредитний договір розповсюджується дія пункту 18 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України (див.: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 706/68/23 (провадження № 61-8279св23)).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною другою статті 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Отже, до спірних правовідносин підлягають застосуванню вимоги пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Ураховуючи викладене, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні складової вимоги заборгованості щодо стягнення штрафних санкцій за кредитним договором, оскільки заявлена до стягнення у судовому порядку неустойка (штраф) в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України підлягає списанню позикодавцем (позивачем у справі).
Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані сторонами докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог і стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за Договором № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року в розмірі 38991грн. 63 коп. та складається з: 12499 грн. 99 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 26491 грн. 64 коп. заборгованості за нарахованими процентами.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторонни пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1568,02 грн. (платіжна інструкція № 9013 від 22.12.2025 року, а.с. 103).
Щодо витрат за надання правничої допомоги. 
За правилами ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн. позивачем до позовної заяви додано копію Договору № 10/12-2024 про надання правової допомоги від 10.12.204 року (а.с. 51 зворот-52), копію заявки № 14152 на виконання доручення до договору № 10/12-2024 від 10.12.2024 року (а.с. 17-18), копію рахунку на оплату № 14152-22/12-2025 від 22.12.2025 року з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (а.с. 41), відповідно до якого обсяг наданих послуг адвокатом Столітнім М.М. складає 10000,00 грн.
Суд враховує, що при визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, від 26 лютого 2015 року у справі Баришевський проти України (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада від 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний характер.
У постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі N 211/3113/16-ц (провадження N 61-299св17), від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Суд враховує, що категорія справ про стягнення заборгованості за кредитним договором не є складною. З урахуванням кваліфікації і досвіду адвоката заявлені до відшкодування витрати в розмірі 10000,00 грн. є явно неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (послуг), не відповідають критеріям реальності адвокатських витрат (дійсності, необхідності) та розумності.
Отже, на підставі наведеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованими є вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача 4000,00 грн. витрат за надання правничої допомоги.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 6, 7, 12, 13, 19, 43, 76, 81, 89, 137, 141, 247, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України, на підставі ст.ст. 11, 16, 202, 205, 207, 525, 526, 530, 549, 551, 610-612, 626, 629, 639, 1049, 1050, 1054 ЦК України, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», ст.ст. 5, 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», суд, -

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», юридична адреса: вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, м. Київ, 03045, код ЄДРПОУ 44559822, заборгованість за договором № 5153582 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 03.12.2024 року в розмірі 38991(Тридцять вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто одна) грн. 63 коп. та складається з: 12499 (Дванадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн. 99 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 26491 (Двадцять шість тисяч чотириста дев`яносто одна) грн. 64 коп. заборгованості за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків – НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНТРАСТ КАПІТАЛ», юридична адреса: вул. Набережно-Корчуватська, будинок 27, приміщення 2, м. Київ, 03045, код ЄДРПОУ 44559822, – 1568 (Одна тисяча п`ятсот шістдесят вісім) грн. 02 коп. понесених позивачем судових витрат та 4000 (Чотири тисячі) грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий	Н. І. ЛУЩАК	

Повне судове рішення складено «14» квітня 2026 року.