РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/5004/24
Провадження № 22-ц/4815/297/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача - Шимківа С.С.,
суддів: Боймиструка С.В., Гордійчук С.О., 

учасники справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс",
відповідач -   ОСОБА_1 , 
третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан",

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року (ухвалене у складі судді Грипіч Л.А.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості за кредитним договором, 

в с т а н о в и в :

У вересні 2024 року ТзОВ "Діджи Фінанс" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 27.02.2020 року між ТзОВ "Мілоан" та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит № 1168567 в електронній формі та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 12000 грн.
ОСОБА_1 не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість.
09 жовтня 2020 року, згідно Договору № 03/10, ТзОВ "Мілоан" відступлено ТзОВ "Діджи Фінанс" право вимоги за кредитним договором № 1168567 від 27.02.2020 року.
Сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою.
На адресу відповідача направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТзОВ "Мілоан" до ТзОВ "Діджи Фінанс" із зазначенням інформації про порядок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором.
Незважаючи на це, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені договором.
Просили стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 40200,00 грн., 2422,40 грн. судового збору та 6000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до ОСОБА_1 , третя особа – Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за кредитним договором № 1168567 від 27.02.2020 року у розмірі 40200,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі – 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, враховуючи наявні докази у матеріалах справи у своїй сукупності та, зважаючи на те, що майнове право позивача порушене відповідачем, а відтак підлягає захисту, тому позов слід задоволити повністю.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. 
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення необ`єктивним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права та неповним з`ясуванням обставин справи.
Вимоги позивача про стягнення процентів, що нараховані після закінчення передбаченого договором 30-денного строку кредитування є незаконними та такими, що не підлягали задоволенню. Отже, судом першої інстанції неправомірно стягнуто з нього нараховані після закінчення строку кредитування відсотки в сумі 18000,00 грн.
Крім того, вимоги про стягнення відсотків, у відповідності до ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлялося.
Помилковими є висновки суду про те, що заявлена позивачем сума заборгованості є доведеною за відсутності контррозрахунку з боку відповідача та висновку відповідної експертизи.
У кредитному договорі не надано доказів наявності та переліку послуг, які необхідно було вчинити кредитодавцю для того, щоб укласти кредитний договір, відтак, умови кредитного договору про сплату ОСОБА_1 на користь кредитодавця комісії є нікчемним, внаслідок чого вимоги про стягнення комісії в розмірі 1200,00 грн. є безпідставними.
Позивачем не доведено отримання ним права вимоги за кредитним договором № 1168567 від 27.02.2020 року до відповідача, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.
Заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу є завищеними та неспівмірними з огляду на невелику складність справи.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог, вирішити питання розподілу судових витрат.
02 грудня 2025 року ТзОВ "Діджи Фінанс" подано відзив на апеляційну скаргу, у якому вказує, що умовами кредитного договору сторони передбачили порядок продовження строку договору, а також погодили умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.
Позивач лише просить стягнути із відповідача ту заборгованість, яка була нарахована первісним кредитором.
Розмір заборгованості є законним та обґрунтованим, а відповідач намагається уникнути виконання взятих на себе зобов`язань.
Матеріали справи містять належні та допустимі докази, що підтверджують факт відступлення права вимоги до відповідача від ТОВ "Мілоан" до ТОВ "Діджи Фінанс".
Підтверджено і витрати позивача на професійну правничу допомогу.
Просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду – без змін.
Вирішити питання розподілу судових витрат.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 27.02.2020 року ОСОБА_1 уклав Договір про споживчий кредит №1168567 від 27.02.2020 року в електронній формі з Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан».
Відповідно до п.1.2., п.1.3, п. 1.4. кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на наступних умовах: сума кредиту - 12 000 грн., строк на який надається кредит - 30 днів з 27.02.2020 року, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом - 28.03.2020 року. 
Факт зарахування Позичальнику кредитних коштів у розмірі 12000,00 грн. підтверджується копією платіжного доручення № 15841297 від 27.02.2020 року (а.с. 23).
Із витребуваної судом в АТ КБ «Приватбанк» інформації вбачається, що ОСОБА_1 має відкритий картковий рахунок № НОМЕР_1 . Згідно виписки з рахунку вбачається, що 27.02.2020 року на даний рахунок було зараховано 12000,00 грн.
09.10.2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Діджи Фінанс» укладено Договір факторингу №03/10, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 15841297 від 27.02.2020 року, укладеним між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс».
Відповідно до витягу з додатку до Договору факторингу №03/10 від 09.10.2020 року, ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 40200,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. сума заборгованість за тілом кредиту; 27000,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1200,00 грн. сума заборгованості за комісією (а.с. 10), що також підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 37-38).
Задовольняючи повністю позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач належним чином не виконував зобов`язання по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів і комісії за користування кредитом, доказів погашення матеріали справи не містять, а відтак слід стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у сумі 40200,00 грн.
Колегія суддів не в повній мірі погоджується із висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як передбачено частиною 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
При цьому судом встановлено, що позичальник належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом.
Як зазначалося, умовами кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у розмірі 12000,00 грн. строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником, а саме до 28.03.2020 року.
Разом з тим у п. 2.3. кредитного договору його сторони погодили пролонгацію кредиту.
Однак, доказів на підтвердження виконання відповідачем обумовлених п. 2.3. кредитного договору умов матеріали справи не містять, а, отже, погоджений сторонами строк кредитування залишається незмінним - до 28.03.2020 року.
Таким чином, колегія суддів погоджується із апелянтом щодо того, що заборгованість за відсотками була нарахована в більшому розмірі.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Із наведеного вбачається, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору, у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання, у кредитора виникає право вимоги відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року в справі №910/4518/16 зауважила, що надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за "користування кредитом", так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника.
Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Щодо стягнення комісії варто зазначити наступне.
Положення ч.2 ст.8 та ч.1 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» не передбачають сплату комісії за надання кредиту, а передбачають сплату комісії пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Відповідно до ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним
Кредитним договором не визначено переліку послуг «за надання кредиту», їх погодження зі споживачем та позивач не надав доказів наявності та переліку таких послуг, а тому в частині стягнення комісії за надання кредиту слід відмовити.
Тому, при стягненні заявленої позивачем заборгованості, необхідно було керуватися чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами щодо його строку тривалістю в 30 днів та вартості в сумі 21000,00 гривень, з яких тіло кредиту 12000,00 гривень, відсотки в сумі 9000,00 гривень.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 18000,00 грн. та в частині стягнення комісії в розмірі 1200,00 грн.
Слід зауважити, що доводи апеляційної скарги про недоведеність переходу права вимоги до ТзОВ "Діджи Фінанс" за кредитним договором №1168567 від 27.02.2020 року спростовуються матеріалами справи.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 Цивільного процесуального кодексу України).
Ураховуючи, що апеляційний суд частково задовольнив позовні вимоги ТзОВ «Діджи Фінанс», то відповідач повинен відшкодувати позивачу 3134,40 грн. витрат на правничу допомогу, понесених під час провадження справи у суді першої інстанції та 3000,00 грн. витрат на правничу допомогу під час провадження справи у суді апеляційної інстанції, 1265,46 грн. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції.
У свою чергу, ураховуючи часткове задоволення вимог апеляційної скарги, із позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1735,41 грн., сплачений ним за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.367,376,381-384,389-391 ЦПК України, на підставі ст.ст. 207, 512, 514, 526, 638, 1054 ЦК України,Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  задоволити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року змінити.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до  ОСОБА_1 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю "Мілоан" про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованість за тілом кредиту у розмірі 12000,00 (дванадцять тисяч) грн., заборгованість за відсотками у розмірі 9000,00 (дев`ять тисяч) грн.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року в частині стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" заборгованості за відсотками у розмірі 18000,00 грн. - скасувати.
У задоволенні позову Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором №1168567 від 27.02.2020 року за відсотками у розмірі 18000,00 грн. відмовити.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 20 жовтня 2025 року про стягнення з  ОСОБА_1  на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" комісії за надання кредиту в розмірі 1200,00 - скасувати.
У задоволенні позову Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1200,00 - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" 3134 (три тисячі сто тридцять чотири) грн. 40 коп. витрат на правничу допомогу, понесених під час провадження справи у суді першої інстанції та 3000,00 (три тисячі) грн. витрат на правничу допомогу під час провадження справи у суді апеляційної інстанції, 1265 (одна тисяча двісті шістдесят п`ять) грн. 46 коп. судового збору, сплаченого за розгляд справи судом першої інстанції.
Стягнути з Товариства з Обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" на користь ОСОБА_1 1735 (одна тисяча сімсот тридцять п`ять) грн. 41 коп. судового збору, сплаченого ним за розгляд справи судом апеляційної інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач        Шимків С.С.
Судді:         Боймиструк С.В.
Гордійчук С.О.