Справа № 183/6009/25
№ 2/183/2152/26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 квітня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі секретаря судового засідання Моісєєва К. А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – Товарної біржі «Новомосковська», про:
- визнання дійсною угоди купівлі-продажу нерухомості від 26 серпня 1998 року, а саме: будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладеної між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , посвідченої товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним № 000221 від 26 серпня 1998 року, та зареєстровану в НРКП БТІ «Інвентаризатор»;
- визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , права власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який складається з житлового будинку А1-1, загальною площею 116,5 кв. м, житловою – 58,4 кв. м, мансарди МС, погрібу пг, прибудови а2, ганку а3, цоколю під будинок Б, літнього душу В, вбиральні Г, входу у погріб Д, гаражу Ж, сараю 3, навісу И, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, колодязю № 4,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (надалі – позивач) звернувся до суду з цим позовом.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, укладеного 26 серпня 1998 року на товарній біржі «Новомосковська» (реєстраційний № 000221), є власником будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Нотаріально вказана угода не посвідчувалася. Угода купівлі-продажу нерухомості була зареєстрована та посвідчена товарною біржею «Новомосковська» за реєстраційним № 000221 від 26 серпня 1998 року, а також взята на облік Новомосковським районним комунальним підприємством Бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» за реєстраційним № 411-2 від 25 жовтня 1999 року. На час звернення з позовом будинок складається з житлового будинку А1-1, загальною площею 116,5 кв. м, житловою – 58,4 кв. м, мансарди МС, погрібу пг, прибудови а2, ганку а3, цоколю під будинок Б, літнього душу В, вбиральні Г, входу у погріб Д, гаражу Ж, сараю 3, навісу И, огорожі № 1, хвіртки № 2, воріт № 3, колодязю № 4. Фізичне існування такого об`єкту нерухомості також підтверджується технічним паспортом, витягом з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва від 02 червня 2025 року за № 0206, а також доданого звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта.
Позивач зазначає, що одразу після укладення угоди сторони здійснили всі необхідні дії щодо його виконання. Було сплачено кошти за купівлю будинку та передано кошти ОСОБА_2 (надалі – відповідач), останній в свою чергу передав позивачеві всі документи на житловий будинок, ключі від будинку та звільнив проданий будинок від особистих речей. Подальша доля відповідача позивачеві невідома. Позивач, як власник, почав розпоряджатись будинком, приводити його до ладу, сплачувати комунальні послуги. У 2025 році позивач вирішив продати будинок, для чого звернувся до приватного нотаріуса Самарівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рублевського Валерія Костянтиновича. У вчиненні нотаріальної дії позивачеві було відмовлено, оскільки угода купівлі-продажу нерухомості укладена у простій письмовій формі, без нотаріального посвідчення. Відшукати колишнього власника для нотаріального посвідчення угоди самостійно позивачеві не вдалося, що унеможливило таке посвідчення й позивач змушений звернутись до суду з цим позовом.
Постановленою суддею ухвалою від 07 липня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, витребувано докази у справі. Докази отримано судом 23 липня 2025 року.
У підготовчому засіданні 22 вересня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
Представником позивача до суду подана заява про розгляд справи у його відсутність та про підтримання вимог позову.
Відповідач до суду не з`явився, підстав неявки не повідомив. Відзив не подав. Про час, дату та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.
Представники третьої особи у судове засідання не з`явилися, підстав неявки не повідомили, пояснень не надавали. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.
Дослідивши вимоги позову та перевіривши обґрунтування позову наданими сторонами та отриманими судом доказами, суд висновує таке.
Згідно з отриманою судом від Комунального підприємства «Самарівське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» інвентарною справою на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , вбачається, що 
- 20 серпня 1982 року виконавчим комітетом Новомосковської міської ради народних депутатів складено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності житловою площею не більше 60 кв. м ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано в реєстрі за № 2338;
- 09 липня 1985 року рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради народних депутатів надано ОСОБА_2 земельну ділянку по АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку;
- у період з серпня 1982 року по травень 1993 року складені зведені акти вартості будівель та споруд, експлікації площ, журнали обмірів, плани споруд та будівель, замовлення на направлення спеціалістів, акти камеральних перевірок, акти поточних змін, технічні описи, видавалися рахунки-сповіщення;
- 15 липня 1998 року складено план земельної ділянки з планом будівель, згідно з яким на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 зведені: цоколь під будинок, літня кухня А, льох ПГ, літній душ В, убиральня Г, вхід у погріб Д, прибудова а, колодязь к, огорожа 1, хвіртка 2, ворота 3;
- 31 липня 1998 року на ім`я голови виконавчого комітету Новомосковської міської ради Литвищенка В. І. ОСОБА_2 складено заяву про дозвіл на продаж, а ОСОБА_1 заяву про придбання незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 , готовність якого 12 %;
- 19 серпня 1998 року рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради № 366 «Про продаж незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 » надано дозвіл продати незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , готовність якого складає 12 %, вартість 2 671 грн, покупець ОСОБА_1 зобов`язується закінчити будівництво до липня 2001 року. Наділити земельну ділянку 600 кв. м;
- 25 серпня 1998 року начальником БТІ видано довідку ОСОБА_2 , що готовність незавершеного будівництва об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 становить 12 % і його вартість з урахуванням індексації становить 26 710,00 грн. Крім того на земельній ділянці знаходиться: літня кухня А (використовується під житло), літній душ В, убиральня Г, вхід у погріб Д, колодязь к, огорожа 1-3 вартістю 11 762,00 грн.
Судом, з наданої позивачем засвідченої копії Угоди, яка повністю співпадає з примірником Угоди, наявним у матеріалах інвентарної справи, отриманої судом від КП «Самарівське МРБТІ» ДОР» встановлено, що 29 серпня 1998 року ОСОБА_2 , як Продавець, та ОСОБА_1 , як Покупець, прийняті в члени товарної біржі, склали Угоду про те, що Продавець продав, а Покупець придбав Об`єкт Нерухомості: незакінчений будівництвом житловий будинок, готовністю 12 % з надвірними побудовами: л/кухня-А, л/душ-В, вбиральня-Г, вхід у погріб-Д, колодязь-К, огорожа № 1-3, що знаходиться АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м землі держфонду. Зазначений Об`єкт Нерухомості належить Продавцю на підставі: договору забудови, посвідченого Новомосковською держнотконторою, 26 серпня 1982 року за реєстром № 2338, зареєстрованого в Новомосковському БТІ, що підтверджується довідкою-характеристикою, що видана в Бюро Технічної Інвентаризації за місцем розташування Об`єкта Нерухомості за № 2008 від 25 серпня 1998 року. Об`єкт Нерухомості проданий за 14 433 грн, які Продавець одержав від Покупця до підписання цієї Угоди. Особливі умови: всі права та обов`язки по закінченню будівництва переходять до покупця /а.с.10/. Договір, відповідно до ст. 15 Закону України «Про Товарну біржу», зареєстровано в ТБ «Новомосковська» за № 000221 26 серпня 1998 року /а.с.10/.
20 травня 2025 року за № 52/01-16 Приватним нотаріусом Самарівського районного нотаріального округу Рублевським В. К. повідомлено ОСОБА_1 , що посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 неможливо, оскільки наданий правовстановлювальний документ, а саме договір купівлі-продажу нерухомості, посвідчений 26 серпня 1998 року Новомосковською товарною біржею за реєстраційним номером 000221, не відповідає нормам законодавства, діючого на той час. Відповідно до ст. 227 Цивільного Кодексу України договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору /а.с.19/.
Також, 15 травня 2025 року ФОП ОСОБА_3 складений технічний паспорт на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11-19/.
02 червня 2025 року експертом ТОВ «Стройимпекс» Примаковим П. В. видано витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва та складено звіт про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.15-18/.
12 червня 2025 року складено висновок про вартість майна за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.20/.
Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).
За ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).
Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом.
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно з ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
За ст. 153 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин (надалі – ЦК 1963 року), договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 224 ЦК 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 227 ЦК 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу, договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).
Відповідно до ст. 47 ЦК 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
На виконання постанови КМУ від 18 лютого 1998 року № 192 «Про заходи щодо створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно» прийнято Інструкцію про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, яка затверджена наказом Держбуду України від 9 червня 1998 року № 121, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 26 червня 1998 року за № 399/2839. Інструкція втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15 лютого 2002 року № 36 у зв`язку з прийняттям Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.
За пунктами 1.5, 1.6 вказаної Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб було передбачено, що Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації. Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності. За пунктами 2.1, 2.4, 2.5 Інструкції, реєстрація провадиться на підставі правовстановлювальних документів (додаток 1) у такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес; г) прізвище, ім`я та по батькові фізичних осіб - власників нерухомого майна вноситься в алфавітний журнал або картку картотеки власників; д) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис. Якщо на правовстановлювальному документі немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа. Після проведення первинної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна бюро технічної інвентаризації повинно здійснювати державну реєстрацію всіх змін у правовому стані цього об`єкта, тобто проводити поточну реєстрацію. Поточна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна - це реєстрація переходу права власності від одних власників до інших. Правовстановлювальний документ, що свідчить про перехід права власності на об`єкт нерухомого майна, не може бути зареєстрований в бюро технічної інвентаризації, якщо не проведена первинна реєстрація права власності на цей об`єкт. Відповідно до додатку № 1 до Інструкції, до переліку Пправовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна вказаною Інструкцією віднесено Договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею (п.9 Додатку до Інструкції).
Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно встановлює, що до 1 січня 2012 року державна реєстрація права власності та права користування (сервітут) на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами; права власності на об`єкти незавершеного будівництва, а також облік безхазяйного нерухомого майна, довірче управління нерухомим майном проводиться реєстраторами БТІ, створеними до набрання чинності Законом України від 11 лютого 2010 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (пункти 1.1, 1.3).
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч.2 ст.47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.
Зі змісту договору купівлі продажу від 26 серпня 1998 року вбачається, що цей договір укладений відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований Товарною біржею «Новомосковська», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України, Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб - підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.
Так, судом раніше встановлено, що право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за ОСОБА_1 Новомосковським БТІ на підставі договору купівлі-продажу від 26 серпня 1998 року. На теперішній час позивачеві стало відомо про недійсність біржової угоди і необхідності підтвердження її дійсності у судовому порядку, оскільки при оформленні сторонами договору купівлі-продажу не були виконані вимоги ст. 227 ЦК України, в частині нотаріального оформлення зазначеної угоди.
Отже, отримавши державну реєстрацію в КП «Новомосковське БТІ» права власності на вказаний житловий будинок, придбаний за договором купівлі-продажу від 26 серпня 1998 року, що зареєстроване товарною біржею, держава цим самим визнала право власності позивача на спірний житловий будинок, як таке, що виникло на незаборонених законом підставах.
Крім того, суд ураховує звернення позивача за дозволом на придбання нерухомого майна до органу місцевого самоврядування та отримання такого, реєстрацію місця проживання позивача з 16 лютого 1999 року за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.11/
У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірного домоволодіння у 1998 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього Закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржі.
В цьому контексті суд висновує, що немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу від 26 серпня 1998 року. Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому законом порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.
У п. п. 77-79 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 зазначено: «Велика Палата Верховного Суду нагадує, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві; необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону; суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні; Застосування аналогії закону в Українській РСР за часів дії ЦК 1963 року було можливим проте обмежувалось сферою цивільного права, де ЦК УРСР 1963 року не містив заборон, а відтак дозволяв (за принципом що не заборонено, то дозволено) вирішувати питання, що не врегульовані законом шляхом застосування норм, що регулюють подібні відносини».
Враховуючи наведене та приймаючи встановлені у справі обставини, суд убачає, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню за аналогією норма ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, яка регламентує можливість визнання дійсним угод, укладених без дотримання нотаріальної форми, але які потребують обов`язкове нотаріальне посвідчення. В угоді, про визнання дійсним якої заявлені позовні вимоги, форма укладення договору сторонами була дотримана (проста письмова форма), обов`язкової нотаріальної форми укладення договору на біржі на той час не потребувало, сторонами умови договору купівлі-продажу будинку були виконані, продавець отримав гроші та передав покупцеві будинок, незакінчений будівництвом, яку позивач прийняв та зареєстрував договір в органах БТІ і дана державна реєстрація є офіційним визнанням державою права власності позивача на будинок, набутий ним за договором, зареєстрованим на товарній біржі, який позивач просить визнати дійсним у зв`язку з наведеними у цій постанові обставинами.
З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання вказаного договору купівлі-продажу від 26 серпня 1998 року, що зареєстрований Товарною біржею «Новомосковська», дійсним.
Разом з тим, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.
З постанови нотаріуса про відмову у вчиненні реєстраційної дії вбачається заперечення державою права власності позивача. Оскільки ОСОБА_1 набув у власність нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 26 серпня 1998 року, який зареєстрований Товарною біржею «Новомосковська» за р. № 127194, та який судом визнано, постановою нотаріуса від 07 січня 2023 року позивачеві відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав невідповідності документів, наданих для вчинення реєстраційної дії вимогам ст. 47 Закону України «Про нотаріат», а тому підлягають захисту права власності позивача шляхом визнання за ним права приватної власності на майно в обсязі, вказаному в спірній угоді.
При цьому, визнання права власності в обсязі, в якому його просить визнати позивач у позові не відповідає змісту набутого та оскаржуваного у цій справі права з урахуванням предмету позову та його підстав, а тому позов підлягає частковому задоволенню в обсязі прав, які перейшли до позивача в угоді з огляду на відсутність підстав для висновку про відмову позивачеві у реєстрації права власності на завершене будівництвом нерухоме майно після його придбання.
На підставі викладеного та керуючись ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 263-265, 282 ЦПК України, суд,
В И Р І Ш И В:
позов ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Визнати дійсною угоду купівлі-продажу нерухомості, укладену 26 серпня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстровану 26 серпня 1998 року на Товарній біржі «Новомосковська» за реєстраційним №000221.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Об`єкт Нерухомості: незакінчений будівництвом житловий будинок, готовністю 12 % з надвірними побудовами: л/кухня-А, л/душ-В, вбиральня-Г, вхід у погріб-Д, колодязь-К, огорожа № 1-3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м землі держфонду.
У решті позову – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Рішення у повному обсязі складене та підписане 16 квітня 2026 року.

Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , дата народження невідома, паспорт громадянина України: серії НОМЕР_2 , виданий ВВС м. Новомосковська Дніпропетровської області 01 серпня 1977 року; РНОКПП невідомий; остання відома адреса: АДРЕСА_1 ;
третя особа – Товарна біржа «Новомосковська», код в ЄДРПОУ 32286683; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., Самарівський р-н, с. Вільне, вул. Жовтнева, буд. 1.

Суддя   Д. О. Парфьонов