Номер провадження: 33/813/632/26
Номер справи місцевого суду: 522/4806/25 
Головуючий у першій інстанції Осіік Д. В. 
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2026 року м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду – Артеменко І.А.,
за участю: секретаря судового засідання – Подуст Т.П.,
особи, яка притягується до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 ,
захисника – Гаврилюк А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника Гаврилюк Анастасія Равільївни в інтересах ОСОБА_1 на постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст протоколу про адміністративне правопорушення
27.02.2025 відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 №257811 за ч.1 ст.130 КУпАП.
За вказаним протоколом ОСОБА_1 27.02.2025 о 13:28 керував автомобілем «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул.Канатній, 101 у м.Одесі у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком КНП «ООМЦПЗ» ООР №000477 від 27.02.2025, чим порушив п.2.9а Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення
Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 23.01.2026 ОСОБА_1 притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнуто судовий збір у сумі 665,60 грн. 

Короткий зміст доводів апеляційної скарги
В апеляційній скарзі захисник Гаврилюк А.Р. в інтересах ОСОБА_1 просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23.01.2026, закрити провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування клопотання про поновлення строку захисник зазначила, що у встановлений законом строк вона звернулась до суду з апеляційною скаргою, проте всупереч процесуальним вимогам не надала ордер про надання правової допомоги саме в Одеському апеляційному суді та договір про надання правової допомоги, що стало підставою для повернення апеляційної скарги. З метою недопущення порушення права особи на захист в апеляційному порядку, через помилку адвоката, захисник просила суд поновити строки апеляційного оскарження.
Доводи апеляційної скарги щодо скасування судового рішення зводяться до того, що:
- оскаржена постанова суду є необґрунтованою, прийнятою із значним порушенням процесуального права;
- судом не прийнято доводи ОСОБА_1 про те, що він не керував транспортним засобом. Зокрема, зазначено, що ОСОБА_1 приїхав на автомобілі «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , до банку «ПУМБ» по своїм справам, по виходу з якого, не знайшов автомобіль, у зв`язку з чим викликав поліцію. Через хвилювання у нього підвищився тиск, тому він випив 100 г коньяку. По приїзду поліції, він згадав, де припаркував автомобіль і на вимогу співробітників поліції, яким він повідомив про вживання алкоголю, проїхав за кермом свого автомобіля слідом за їх службовою автівкою до відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області для написання пояснень. По виходу з відділу поліції, співробітники поліції, достоменно знаючи про його перебування в стані алкогольного сп`яніння, навмисно не відсторонюючи його від керування, наполягали на тому, щоб він на своєму автомобілі уїхав за межі території відділу поліції. На прохання ОСОБА_1 транспортним засобом керував його знайомий ОСОБА_2 . Під час руху вони побачили, що за ними слідує автомобіль службової поліції, а ОСОБА_2 згадав, що забув своє посвідчення водія дома, тому з метою уникнення у нього неприємностей після паркування автомобіля вони помінялись місцями, ОСОБА_1 пересів на місце водія та коли до них під`їхали працівники поліції, вийшов з автомобіля з місця водія. Вказане підтверджено поясненнями свідка ОСОБА_2 .
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та в його інтересах захисник Гаврилюк А.Р. підтримали клопотання про поновлення строку, доводи та вимоги апеляційної скарги і просили їх задовольнити.

Висновки щодо строків на апеляційне оскарження
Відповідно до ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 та ч.1 ст.287 цього Кодексу.
Частина 1 ст.268 КУпАП передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.1 ст.285 КУпАП копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
З матеріалів справи встановлено, що справа розглянута 23.01.2026 в присутності захисника Гаврилюк А.Р. в інтересах ОСОБА_1 , оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду. 
26.01.2026 судом складено повний текст постанови суду та 27.01.2026 направлено на електронну адресу захисника Гаврилюк А.Р. та на поштову адресу Покровського В.А.
02.02.2026 захисником Гавилюк А.Р. через систему «Електронний суд» скеровано до суду апеляційну скаргу, яка постановою Одеського апеляційного суду від 10.02.2026 повернута апелянту з підстав не підтвердження повноважень особи, яка її подала. Копія постанови суду апеляційної інстанції направлена на поштову адресу ОСОБА_1 .
16.02.2026 захисник Гаврилюк А.В., підтвердивши свої повноваження в суді апеляційної інстанції, повторно звернулась до суду з апеляційною скаргою, яка, серед іншого, містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.
Отже, апеляційна скарга подана поза межами встановленого законом 10-денного строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції. 
Разом з тим, конструкція норми, що закріплена в ч. 2 ст.294 КУпАП, дає підстави вважати, що у разі подання апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції після закінчення десятиденного строку з дня її ухвалення, апелянт безумовно повинен заявити клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, належним чином обґрунтувавши його.
Аналізуючи доводи клопотання про поновлення строку, апеляційний суд вважає, що захисник, отримавши повний текст оскаржуваної постанови, в межах 10-денного строку звернулась до суду із апеляційною скаргою без належного підтвердження своїх повноважень в суді апеляційної інстанції, та, отримавши копію постанови суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги, не зволікаючи, усунула виявлені недоліки, повторно надавши суду апеляційну скаргу з підтвердженням своїх повноважень.
З урахуванням наведених обставин та з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення строку Покровському В.А. на апеляційне оскарження постанови суду.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Заслухавши пояснення захисника та особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали даної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.
Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
За змістом ст.ст.245, 252, 280, 283 КУпАП при розгляді справи про адміністративні правопорушення забезпечується всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи, підлягають для з`ясування питання про те, чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа в його вчинені, рішення приймається на підставі доказів, долучених у суді і оцінених суддею за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженню всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Визнаючи ОСОБА_1 винним у скоєнні адміністративного правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що 27.02.2025 ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п.2.9а ПДР.
Вказані обставини суд вважав встановленими на підставі:
- протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №257811 від 27.02.2025 (а.с.1);
- висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, КП «ООМЦПЗ» ООР від 27.02.2025 (а.с.5);
- відеозапису з місця події (а.с.6);
- довідок інспектора ВАП УПП в Одеській області ДПП старшого лейтенанта поліції В.Зінов`єва про те, що ОСОБА_1 з 22.01.2008 має посвідчення водія, протягом року не піддавався адміністративному стягненню за ст.130 КУпАП (а.с.3,4).
Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, апеляційний суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності відповідають критерію належності, допустимості та достатності для висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на таке.
Учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух (абз.2,4 ч.5 ст.14 Закону України "Про дорожній рух"). Одним із таких органів державного контролю є Національна поліція (ст.52 цього Закону). За положеннями ч.2 ст.14 Закону України "Про дорожній рух" до учасників дорожнього руху належать, зокрема, водії. 
За змістом абзаців 3 та 5 ч.2 ст.16 вказаного Закону водій зобов`язаний: виконувати передбачені законом вимоги поліцейського, що даються в межах їх компетенції, передбаченої чинним законодавством, Правилами дорожнього руху та іншими нормативними актами; не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9.а ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Проте, вимоги вказаного пункту ПДР ОСОБА_1 дотримано не було. Вказані обставини повністю підтверджуються матеріалами справи. 
Порядок проходження огляду особами, які керують транспортними засобами, на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, визначений ст.266 КУпАП, а також затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008 «Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду» (далі- Порядок), та регулюється Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі – Інструкція). Приписи Інструкції № 1452/735 та Порядку № 1103 застосовуються у системному зв`язку як між собою, так і з приписами інших нормативних актів.
Відповідно до ч.2 ст.266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У виконання вищевказаних вимог КУпАП до матеріалів справи додані відеозаписи щодо обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом та проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі.
Долучені відеозаписи відображають такі факти: керування ОСОБА_1 транспортним засобом; проходження водієм в медустанові огляду на стан алкогольного сп`яніння, за результатами якого зафіксовано позитивний результат про перебування водія у стані алкогольного сп`яніння. 
На оптичному диску міститься два відеофайли: «ЕПР1 257811 ОСОБА_1 ст.130 +Ча» та «ЕПР1 257811 ОСОБА_1 ст.130 +Чат». При цьому, файл «ЕПР1 257811 ОСОБА_1 ст.130+Ча» містить відеозаписи з двох бодікамер поліцейських за №471434 та 474621 щодо обставин проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння в лікарні, а файл «ЕПР1 257811 ОСОБА_1 ст.130 +Чат» - з відеореєстратора, встановленого всередині службового автомобіля, яким зафіксовано моменту руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 .
Отже, наявний в матеріалах справи відеозапис, який оглянутий судом апеляційної інстанції, підтверджує, що автомобілем «Audi А6», державний номерний знак НОМЕР_1 , керував саме ОСОБА_1 , який відразу після зупинки транспортного засобу вийшов з місця водія. Також судом враховано, що ОСОБА_1 не заперечував факту вживання алкогольних напоїв та не зазначав, що автомобілем керувала інша особа.
Обставини, зафіксовані відеозаписом, надають можливість повно та об`єктивно дослідити їх, конкретизувати поведінку поліцейських (діяли в межах своєї компетенції та виконували свої професійні обов`язки у відповідності до Закону України «Про Національну поліцію») та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Досліджений відеозапис фіксує реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер. Оглянутий відеозапис дає можливість встановити його узгодженість з іншими даними, що містяться в протоколі, а тому апеляційний суд приймає його як належний доказ у справі.
Місцевим судом надана належна оцінка доводам ОСОБА_1 щодо не керування ним транспортним засобом, зазначивши, що вони суперечать дослідженим в справі доказам, а саме відео з місця події. З цих же підстав, суд критично віднісся до пояснень опитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_2 .
Крім того, у складеному протоколі ОСОБА_1 в графі пояснень зазначив: «Вину не визнаю, сказали переставити машину». Отже ОСОБА_1 фактично визнав керування ним транспортним засобом. 
Також в судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечував факт вживання алкогольного напою, після чого, як він зазначив, на вимогу співробітників поліції, яким він повідомив про вживання алкоголю, керував транспортним засобом. В апеляційній скарзі захисник також послалась на вказане.
Посилання сторони захисту на упередженість дій працівників поліції ґрунтуються на суб`єктивній думці та не підтверджені жодним доказом, зокрема з переглянутого відеозапису судом не встановлено обставин, які б свідчили, що поліцейські своїми активними діями спонукали або примусили ОСОБА_1 вчинити адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому, судом враховано, що у випадку наявності сумнівів в законності дій працівників поліції, ОСОБА_1 мав можливість оскаржити дії поліцейського у встановленому законом порядку (п.п.д п.2.14 ПДР України). Разом з тим, матеріали справи не містять даних про оскарження у встановленому порядку дій працівників поліції.
Разом з тим, апеляційний суд акцентує увагу, що Правила дорожнього руху покладають обов`язок не допускати керування транспортним засобом в стані сп`яніння саме на водія, який як суб`єкт відповідальності повинен усвідомлювати небезпеку своїх дій. Тому посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом в стані сп`яніння за розпорядженням поліцейського переставити машину не приймаються до уваги, з огляду на те, що, по-перше, вказані факти не доведені належним чином; по-друге, водій мав усвідомлювати свій стан; мав можливість повідомити поліцейському про неможливість керування та відмовитись від керування транспортним засобом. Факт руху автомобіля під керуванням особи, яка перебуває в стані сп`яніння, вже є закінченим складом правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Посилання на «авторитет влади» є неспроможним, оскільки законність дій представників влади закінчується там, де починається вимога порушити закон, виконання водієм такої вимоги (у разі її існування) розцінюється як правопорушення. Вказане узгоджується з положеннями ст.60 Конституції України, яка зокрема передбачає, що ніхто не зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази, а за виконання явно злочинного розпорядження чи наказу настає юридична відповідальність.
З урахуванням наведеного, оцінюючи сукупність наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку, що твердження апелянта з приводу відсутності в його діях складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не відповідають встановленим обставинам справи (підтверджений факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння) та повністю спростовуються сукупністю досліджених в суді доказів у справі та відповідно розцінюються як такі, що спрямовані на уникнення адміністративної відповідальності.
Інших переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та були підставою для скасування або зміни оскаржуваної постанови суду, апелянтом не наведено і під час апеляційного розгляду не встановлено. 
Судом враховано, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2007 у справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Отже, ОСОБА_1 , реалізуючи своє право володіти та керувати автомобілем, тим самим погодився нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі згідно встановлених норм закону держави Україна.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП, відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника, так і для інших учасників дорожнього руху.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, що призвели до неправильного вирішення справи. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи та не спростовуються доводами апеляційної скарги. Застосований місцевим судом до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення є справедливим та достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень.
За таких обставин, оскаржувана постанова суду є законною та обґрунтованою, у зв`язку з чим відсутні підстави для її скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а постанову суду - без змін.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Клопотання захисника Гаврилюк Анастасія Равільївни про поновлення строку на апеляційне оскарження задовольнити, поновити строк на апеляційне оскарження постанови Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2026 року.
Апеляційну скарга захисника Гаврилюк Анастасії Равільївни - залишити без задоволення.
Постанову Приморського районного суду м.Одеси від 23 січня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя           І.А. Артеменко