ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/989/25 Головуючий суддя І інстанції Бородіна Н. М.
Провадження № 22-ц/818/1019/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про відшкодування шкоди, з них

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 квітня 2026 року м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді Яцини В.Б.
суддів колегії: Мальованого Ю.М., Маміної О.В.,
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є., 
розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сільченко Сергія Олександровича, Комунального підприєства «Харківводоканал» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Харківводоканал» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого,
в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 у особі уповноваженого представника - адвоката Сільченка С.О звернулась до суду з позовом через систему «Електронний суд», у якому просить стягнути з відповідача на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві у розмірі 1000000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб. Крім того, позивач просила стягнути з відповідача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 30000 грн.
В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що вона є донькою ОСОБА_2 . Її мати з червня 2016 року працювала оператором на решітці 2 розряду в КП Харківводоканал».
ОСОБА_2 загинула на виробництві ІНФОРМАЦІЯ_1 під час виконання трудових обов`язків, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 29.08.2024 р. та Актом Н-1/П спеціального розслідування групового нещасного випадку.
За вказаним актом нещасний випадок із ОСОБА_2 вважається таким , що пов`язаний з виробництвом.
Втративши свою матір, свою найріднішу людину, вона зазнала сильних душевних страждань, що призвели до істотних вимушених змін у її житті. Так, ОСОБА_2 була опорою для неї протягом всього свого життя. Мати давала їй поради, завжди була готова вислухати та допомогти їй в тяжкі часи. ОСОБА_2 завжди допомагала їй, особливо з початком повномасштабного вторгнення РФ в Україну.
Вона переживає постійні душевні страждання після смерті матері, втратила душевний спокій. Навіть власне материнство не може заглушити горя від втрати. Весь час вона перебуває у стані постійного напруження та стресу, суттєво було порушено її нормальні життєві зв`язки, вона нині змушена обмежувати себе в харчуванні та інших витратах через втрату допомоги з боку матері.
З урахуванням глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини відповідача, вимог розумності та справедливості, через загибель матері внаслідок нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, що стався у відповідача, вона вимагає на відшкодування моральної шкоди один мільйон гривень, на підставі положень ст.ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 153 КУпАП та положень ст.ст.6,13 ЗУ «Про охорону праці».
Відповідач - у поданому відзиві та представник у судовому засіданні, проти заявлених вимог заперечував, зазначаючи, що позивачем не доведено факту завданої моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб КП «Харківводоканал» та нещасним випадком, який стався з матір`ю позивача. 
Згідно акту нещасний випадок з ОСОБА_2 виник саме внаслідок її протиправної поведінки , що призвело до нещасного випадку. Щодо зазначених у п.8 Акту порушень, які, на думку Комісії, допущені начальником дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал» ОСОБА_3  та директором комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал» ОСОБА_4 , вони визначені як супутня причина нещасного випадку, тобто є такими, що не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку із смертю ОСОБА_2 . Наведені в Акті пункти посадових інструкцій, в порушенні яких звинувачуються зазначені посадові особи, є загальними та самі по собі не могли призвести до нещасного випадку, який стався.
Відповідач співчуває втраті матері позивача, проте в цілому вважає, що зазначена позовна заява є лише способом покращити своє матеріальне становище, тобто направлена на безпідставне збагачення.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з КП «Харківводоканал» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 100000 грн, а також витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 3000 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Стягнуто з КП «Харківводоканал» на користь держави судовий збір в сумі 10000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Сільченко С.О. просить змінити рішення в частині визначення розміру моральної шкоди, збільшивши цей розмір до 300000 грн без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що ОСОБА_2 була опорою для своєї доньки протягом всього свого життя. Мати давала їй поради, завжди була готова вислухати свою доньку та допомогти їй в тяжкі часи. ОСОБА_2 завжди допомагала Позивачці, особливо з початком повномасштабного вторгнення російської федерації в Україну. 3.7. Крім того, вже під час війни, ІНФОРМАЦІЯ_2 , Позивачка народила доньку, ОСОБА_5 . Через це вона не могла продовжувати роботу, адже мала виховувати дитину. 
Не будучи заміжньою, Позивачка потребувала як моральної, так і матеріальної підтримки, яку надавала їй мати. 
У травні 2024 році Позивачка завагітніла повторно. Смерть матері сталася під час вагітності Позивачки, що спричинило сильний стрес, створила загрозу переривання вагітності. У вересні 2024 р. Позивачку було поміщено в стаціонар з діагнозом «Загрозливий аборт в терміні вагітності 21 тиждень». Практично протягом усього строку вагітності Позивачка була у пригніченому стані не лише через смерть матері, але й тривале розслідування її смерті як спеціальною комісією з розслідування нещасного випадку, так і органами досудового слідства. Тож окрім власного психічного і фізичного здоров`я, Позивачці довелося хвилюватися і за стан здоров`я своєї наступної дитини, адже сильні душевні хвилювання могли їй тільки нашкодити. Таким чином, потрясіння через смерть матері призвели до того, що Позивачка перебувала в напруженому психічному стані, оскільки в такий тяжкий час лишилась без найбільш близької людини. Їй не вистачає спілкування з матір`ю, її підтримки та любові. 
Окрім психологічної складової, смерть матері докорінно змінила звичний для Позивачки уклад життя, вона вимушена самостійно облаштовувати свій побут, назавжди втратили турботу та підтримку матері. Отже, смерть рідної людини призвела до незворотних негативних змін у особистому житті Позивачки та вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя. 
Позивачка до цього часу не може прийняти смерть своєї матері, оскільки після отримання звістки про її загибель, перебуваючи на 3-у місяці вагітності, вона досі відчуває душевну порожнечу всередині себе, відчуття самотності. Важлива частина її життя раптово і непередбачувано зникла назавжди разом зі смертю найближчої людини. Суд мав можливість наочно пересвідчитися в цьому 02.07.2025 р., коли Позивачка безпосередньо перебувала в судовому засіданні та давала свідчення у справі.
Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» було внесено зміни до п. п. 164.2.14 а статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року). 
Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. 
Попередньою редакцію підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, що була чинною до 25 травня 2020 року, передбачалося, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, окрім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю. 
Водночас пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами "а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом", однак застосування сполучника "а також" підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. 
Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту "а" підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. 
Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року N 466-IX "Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві", який набрав чинності 23 травня 2020 року.
З урахуванням наведеного, сума, стягнута з Відповідача на користь Позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її матері внаслідок нещасного випадку на виробництві, не підлягає оподаткуванню, а отже підлягає стягненню з Відповідача без відрахування податків та інших обов`язкових платежів.
В апеляційній скарзі КП «Харківодоканал» посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, новим рішенням відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не були виконані обов`язки щодо доказування факту завданої моральної шкоди, а судом першої інстанції було прийнято рішення за відсутності в матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями посадових осіб КП «Харківводоканал» та нещасним випадком, який стався з матір`ю позивача.
Обставини нещасного випадку, встановлені комісією за результатами спеціального розслідування групового нещасного випадку, доводять лише саму подію нещасного випадку та не розкривають доведеність наявності завдання моральної шкоди. Це свідчить про невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
За висновками комісії, викладеними у п. 5 Акту, причинами настання нещасного випадку є: основна - невиконання вимог інструкцій з охорони праці, яке було допущено потерпілою ОСОБА_2 , супутні - невиконання посадових обов`язкі. 
При цьому у п.8 Акту Комісія визначила осіб, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці. Так, за висновком Комісії, нещасний випадок стався через те, що ОСОБА_2 - оператор на решітці 2 розряду дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал», не виконала вимоги інструкції з охорони праці, чим порушила вимоги : 
пункту 3.5 «Інструкції № 5 з охорони праці для оператора на решітці на каналізаційній насосній станції», де передбачено, що «Під час роботи в приймальному відділенні, оператор на решітці повинен мати при собі запалену лампу бензинову водопровідно - каналізаційну (ЛБВК) до повного закінчення роботи. Очищення решіток необхідно проводити при наявності 2-х осіб, якщо працює один - то на перезміні в присутності змінника …» (затверджена наказом директора Комплексу з перекачування та очистки стічних вод № 85 від 06.06.2024 року; пункту 
2.4 «Робочої інструкції оператора на решітці дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод», відповідно до якої - « Під час чергування оператор на решітці зобов`язаний заходити в приймальне відділення тільки після включення вентиляційної системи протягом 15 хвилин та з лампою бензиновою водопровідно каналізаційною (ЛБВК )» (затверджена директором комплексу з перекачування та очищення стічних вод 01 квітня 2021 року). 
При цьому необхідно зауважити на той факт, що обізнаність ОСОБА_2 щодо необхідності виконання вимог зазначених інструкцій з охорони праці витікає з посадової інструкції та відповідних журналів з охорони праці, де є наявним її підпис. Матеріалами спеціального розслідування нещасного випадку підтверджено наявність документів щодо охорони праці, на яких містяться особистий підпис ОСОБА_2 (копії знаходяться в матеріалах справи):- при прийнятті на роботу загибла була під підпис ознайомлена з умовами праці;- направлена на попередній та періодичні медичні огляди;- пройшла стажування на робочому місці, інструктаж з ОП, навчання за програмою з питань охорони праці оператора на решітці ;- ознайомлена з інструкціями робочою та з охорони праці ;- пройшла перевірку знань з охорони праці. 
Таким чином, нещасний випадок з ОСОБА_2 виник саме внаслідок її протиправної поведінки, адже саме вона, будучи обізнаною щодо необхідності таких дій, не перевірила загазованість робочої зони за допомогою бензинової водопровідно - каналізаційної лампи (ЛБВК), свідомо не застосувала під час роботи інші необхідні засоби, не зважаючи на їх наявність у неї, що призвело до нещасного випадку. Саме непрофесійні дії ОСОБА_2 перебувають безпосередньо у причинно-наслідковому зв`язку з подією її смерті, тобто смерть від отруєння токсичними газами та випарами, як визначено у Акті, настала внаслідок невиконання нею вимог інструкцій з охорони праці щодо роботи у загазованих приміщеннях.
Матеріали справи, що розглядається, не містять доказів протиправності дій або бездіяльності Відповідача, внаслідок яких Позивачу могло бути заподіяно моральну шкоду (наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні) у зв`язку з настанням нещасного випадку зі смертельним наслідком. Акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1/П не являється та не містить доказів вини роботодавця, що підтверджується рішенням начальника Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, який затвердив вказаний Акт. 
Крім того, слід зазначити, що Відповідачем була запропонована Позивачу будь-яка допомога, залишені контактні телефони, але ніяких дзвінків про допомогу не було. В свою чергу, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були надані кошти старшій дочці ОСОБА_2 - ОСОБА_7 , у сумі 27 350 грн, на які був придбаний пам`ятник для ОСОБА_2 , надані гроші Позивачем на поховальні послуги у сумі 17 735 грн, надані безоплатні автотранспортні послуги для проведення процедури поховання (рахунок, акт та ін. додається). 
Враховуючи, що потерпіла ОСОБА_2 була застрахована відповідачем в системі державного соціального страхування, відповідно до Закону України « Про загальнебов`язкове державне соціальне страхування», члени сім`ї застрахованої особи мають право на відповідні страхові виплати. Відповідно до ст. 36 вказаного Закону члени сім`ї застрахованої особи мають право на одноразову допомогу, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної плати та інші страхові виплати.
У відзиві на апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» - представник ОСОБА_1 - адвокат Сільченко С.О. просить апеляційну скаргу КП «Харківводоканал» залишити без задоволення, рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що відповідно до частини восьмої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України. Тому комісія з розслідування нещасного випадку і не зобов`язана з`ясовувати та встановлювати в акті розслідування розмір та характер моральної шкоди.
Відповідач свідомо ігнорує як очевидні докази своєї вини, так і намагається штучно пов`язати розгляд цивільної справи № 953/989/25 з розслідуванням кримінального провадження №1202422000000827. Вина Відповідача підтверджена наявними у справі доказами, зокрема й актом спеціального розслідування нещасного випадку, який чітко встановив осіб, винних у тому, що нещасний випадок стався.
Вважає безпідставним посилання на те, що загибла ОСОБА_2 була застрахованою в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, оскільки відповідно до частини восьмої статті 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою. 4.3. Тому наявність будь-яких виплат з боку Відповідача не виключає право Позивача на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю матері.
Актом розслідування Н-1 встановлено вину Відповідача в особі відповідних посадових осіб, які порушили законодавство з охорони праці, тому наявність підстав для відшкодування моральної шкоди слід вважати доведеною.
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції своє рішення мотивував наступним.
У даній справі комісією з розслідування нещасного випадку складено акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-1 , за висновком якого нещасний випадок, який стався з ОСОБА_2 05.07.2024р. о 16:20 є таким, що пов`язаний з виробництвом.
Пунктом 57 Порядку 337 передбачено, що рішення комісії (спеціальної комісії), зміст акта за формою Н-1 можуть бути оскаржені в судовому порядку потерпілим, членами його сім`ї або уповноваженою ними особою, територіальним органом Пенсійного фонду України, а також іншими органами, установами, підприємствами та організаціями, представники яких брали участь у розслідуванні (спеціальному розслідуванні).
Акт Н-1/П від 11.12.2024 р. сторонами не оскаржувався, розслідування проведено у відповідності до встановленого Порядку 337 .
Тому посилання сторін на не з`ясування комісією усіх причин нещасного випадку , додаткових порушень та інші незгоди із актом є безпідставні .
Актом про нещасний випадок, пов`язаний з виробництвом, за формою Н-1 від 11.12.2024 р. встановлені порушення вимог з охорони праці, як потерпілою ОСОБА_2 так іншими працівниками, зокрема начальником дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал», директором комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал».
Статтею 27 вказаного закону встановлено, що нормативно-правові акти з охорони праці - це правила, норми, регламенти, положення, інструкції та інші документи, обов`язкові для виконання.
Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 160 КЗпП України постійний контроль за додержанням працівниками вимог нормативних актів про охорону праці покладається на роботодавця.
Отже, суд звернув увагу на те, що на роботодавця покладено обов`язок щодо здійснення контролю за додержанням всіма працівниками вимог нормативних актів про охорону праці.
Актом розслідування Н-1 встановлено вину відповідача, в особі відповідних посадових осіб, які порушили законодавство з охорони праці , а отже і наявність підстав для відшкодування моральної шкоди.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Смерть матері, із якою у позивачки були близькі стосунки, безумовно спричинила позивачці душевні страждання, змінився її звичайний уклад життя, внаслідок чого суд приходить до висновку про спричинення позивачці моральної шкоди, відшкодування якої покладає на відповідача.
При визначені розміру моральної шкоди, суд враховує обставини нещасного випадку, порушення інструкції з охорони праці, в тому числі загиблою ОСОБА_2 . 
При цьому, слід зазначити, що допущене ОСОБА_2 порушення з охорони праці, а саме, що вона зайшла до приміщення, не перевіривши наявність індикації небезпечних газів в ньому, не є підставою для відмови у відшкодуванні моральної шкоди роботодавцем та враховуються судом при визначені розміру такої шкоди, що узгоджується із правовою позицією висловленою у Постанові ВС від 16.06. 2023 року справа  №592/13643/21 .
З урахуванням викладеного, а також характер та обсяг страждань позивача з урахуванням їх тривалості й тяжкість, незворотності втрати, пов`язаних зі смертю її матері, що сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди грошову суму в розмірі 100 000 грн.
Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду.
Судом першої інстанції встановлено, що Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 09.11.1989 р., позивачка є донькою ОСОБА_2 . ОСОБА_2 працювала оператором на решітці 2 розряду дільниці з експлуатації насосних станцій комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал» , що визнається сторонами та не оспорюються.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом серія НОМЕР_1 від 29.08.2024 р.
11.12.2024 р. комісією, утвореною наказом Північно-Східного міжрегіонального
управління Державної служби з питань праці від 09.07.2024 р. № 451/ПНС, складено Акт Н-1/П спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 05.07.2024 року о 16 год. 20 хв. в Комунальному підприємстві Харківводоканал» .
12.12.2024 р. цей Акт було затверджено начальником Північно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Розумним О.В.
Комісія провела спеціальне розслідування групового нещасного випадку, що стався у приймальному відділені каналізаційної насосної станції № 27 Комплексу з перекачки та очистки стічних вод КП «Харківводокнал», яке розташоване за адресою: вул. Надії, 15, смт. Пісочин, Харківська область.
Згідно Акту 05.07.2024р. у приймальному відділенні каналізаційної насосної станції №27 комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал» за адресою: вул.Надії,б.15, смт. Пісочин Харківської області стався нещасний випадок, внаслідок якого померла працівниця, яка перебувала на роботі - ОСОБА_2 .
Причиною смерті ОСОБА_2 є отруєння токсичними газами та випарами.
Відповідно до п. 7 Акту, розглянувши матеріали спеціального розслідування, обставини і причини нещасного випадку, на підставі: пп. 1 п. 52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. № 337, комісія дійшла висновку, що нещасний випадок, який стався з оператором на решітці 2 розряду дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводокнал» ОСОБА_2 , вважається таким, що пов`язаний з виробництвом.
Відповідно до п. 8 Акту встановлено, що особами, які допустили порушення вимог законодавства з охорони та гігієни праці є:
1. ОСОБА_2 - оператор на решітці 2 розряду дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ», не виконала вимоги інструкції з охорони праці , чим порушила п.3.5 «Інструкції №5 з охорони праці для операторів на решітці на каналізаційній насосній станції», затвердженої наказом директора Комплексі перекачування та очистки стічних вод №85 від 06.06.2024р. , де зазначено- під час роботи в приймальному відділені, оператор на решітці повинен мати при собі запалену лампу бензинову водопровідно- каналізаційну (ЛБВК) до повного закінчення роботи Проводити очищення решіток необхідно проводити при наявності 2-х осіб, якщо працює один - то на перезміні в присутності змінника. 
Пункту 2.4. Робочої інструкції оператора на решітці дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод, затвердженої директором комплексу з перекачування та очищення стічних вод 01.04.2021р., де зазначено - під час чергування оператор на решітці зобов`язаний заходити в приймальне відділення тільки після включення вентиляційної системи протягом 15 хвилин та з лампою бензиновою водопровідно-каналізаційною. 
2. ОСОБА_3 - начальник дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ», не виконала вимоги посадової інструкції, чим порушила п.4.10. Посадової інструкції начальника дільниці з експлуатації насосних станцій Комплексу з перекачування та очистки стічних вод, затвердженої 01.04.2021р. директором Комплексі з перекачування та очистки стічних вод, де сказано : відповідальність начальника ДЕНС несе відповідальність за п.4.10. допущення порушень нормативно- законодавчих актів, трудового законодавства, правил протипожежної безпеки, вимог правил з охорони праці працівниками дільниці, невжиття заходів про припиненню виявлених порушень.
3. ОСОБА_4 - директор комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «ХАРКІВВОДОКАНАЛ», не виконав вимоги посадової інструкції, чим порушив вимоги Посадової інструкції директора Комплексу з перекачування та очистки стічних вод КП «Харківводоканал», затвердженої директором 01.04.2021р., де сказано - п.2.1. організація постійного контролю за дотриманням працівниками технічних регламентів, правил роботи з машинами механізмами, устаткування м та іншими засобами виробництва, використанням засобів колективного та індивідуального захисту, виконанням робіт відповідно до вимог охорони праці.
Відповідно до статті 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладено на власника або на уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці.
Згідно зі статтею 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.
Конституційний Суд України визнав, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця) (абзац 9 пункту 5 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008).
Моральна шкода вважається заподіяною, якщо особа і заподіювач такої шкоди перебувають у трудових правовідносинах або на них поширюється дія трудового законодавства; вона виникла внаслідок порушення трудових прав із боку роботодавця; працівник зазнає моральних втрат у вигляді моральних страждань, тобто негативних змін, що відбуваються в його свідомості внаслідок усвідомлення факту порушення його трудових прав, і ці негативні зміни призвели до втрати нормальних життєвих зв`язків, а також вимагають від працівника додаткових зусиль для організації свого життя.
Отже, підставою для відшкодування моральної шкоди, згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, є порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
Моральна шкода, завдана смертю працівника, відшкодовується колу осіб, визначених цивільним законодавством.
Питання компенсації моральної шкоди особі незалежно від того, в якій сфері життя чи діяльності вони виникають, підпадають під регулювання ЦК України, який є основним актом цивільного законодавства України.
Положеннями статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У частині першій статті 1167 ЦК України визначено загальні умови відповідальності за заподіяння моральної шкоди.
У частині другій статті 1167 ЦК України передбачені спеціальні випадки відшкодування моральної шкоди, коли на відміну від загальних правил, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з частиною другою статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Проте умови виникнення зобов`язання з відшкодування моральної шкоди визначені у статті 1167 ЦК України.
Таким чином, вирішення питання про наявність правових підстав для компенсації моральної шкоди у разі смерті фізичної особи має здійснюватися на підставі статті 1167 ЦК України.
Такого правового висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про охорону праці» охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров`я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.
Дія Закону України «Про охорону праці» поширюється на всіх юридичних та фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та на всіх працюючих (стаття 2 Закону України «Про охорону праці»).
Роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (частина перша статті 13 Закону України «Про охорону праці»).
Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Суд першої інстанції правильно вказав, що допущене матір`ю позивачки порушення з охорони праці, а саме, що вона зайшла до приміщення, не перевіривши наявність індикації небезпечних газів в ньому, не є підставою для відмови у відшкодуванні моральної шкоди роботодавцем та враховуються судом при визначені розміру такої шкоди, що узгоджується із правовою позицією висловленою у Постанові ВС від 16.06.2023року справа №592/13643/21.
При цьому колегія суддів також зазначає, що порушення вимог законодавства про охорону праці з боку працівника не може бути підставою для відмови у задоволенні позову його рідних про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи від нещасного випадку, що стався на виробництві, оскільки такі дії загиблого підлягають врахуванню при визначенні розміру моральної шкоди (постанови Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 174/181/20 (провадження № 61-4648св22), від 18 січня 2023 року у справі № 206/3460/21 (провадження № 61-4321св22).

Суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (статті 76, 89 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував грубу необережність загиблої особи, яка порушила правила техніки безпеки на виробництві, висновки, викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2021 року у справі № 235/3191/19 (провадження № 61-21511сво19), конкретні обставини, внаслідок яких настала смерть матері позивачки, ступінь вини відповідача, характер, глибину і тривалість моральних страждань позивачки, яка наразі опинилась у скрутній життєвій ситуації, з урахуванням вимог розумності і справедливості, дійшов обґрунтованого та виваженого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру відшкодування суд першої інстанції врахував баланс інтересів сторін та з огляду на обставини цієї справи, й те, що відмова позивачці у виплаті компенсації моральної шкоди, завданої смертю найдорожчої людини, перед інтересами підприємства була б незаконною та несправедливою.
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» внесено зміни до п.п. 164.2.14а статті 164 ПК України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).
Вказаним законом, зокрема, підпункт «а» підпункту 164.2.14 доповнено словами: «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом».
Таким чином, згідно з підпунктом «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.
Отже, чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішенням, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що до внесення змін до п.п.164.2.14а статті 164 ПК України на підставі Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку також не включалися суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.
Таким чином, як податковим законодавством, чинним до внесення змін ( 23 травня 2020 року), так і чинним податковим законодавством суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди, завданої життю та здоров`ю, не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.
Аналогічний правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються суми на відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17.
Крім того, колегія суддів зазначає, що за текстом Закону Україну «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», зокрема, підпункту «а» підпункту 164.2.14 (внесеного 23 травня 2020 року) поняття моральної шкоди не поділено на категорії осіб, оскільки визначено тільки її загальне поняття, суми якого можуть бути стягнуті з різних підстав. Обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок заподіяння шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб, що в певній частині нівелює рішення суду, щодо захисту таких прав.
Разом з тим, правовідносини з нарахування, утримання та перерахування податків, зборів чи інших обов`язкових платежів знаходяться у площині публічних (податкових) відносин, а тому суд при вирішенні позову про стягнення грошової компенсації моральної шкоди відповідно до статті 23 ЦК України не вирішує питання про податки, збори чи інші обов`язкові платежі.
Колегія суддів звертає увагу апелянта, що у разі необхідності вона з цього приводу не позбавлена права звернутися до суду першої інстанції на стадії виконання (ст. 271 ЦПК України).
Доводи апеляційних скарг правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Оскільки висновки суду повністю відповідають обставинам справи, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 - адвоката Сільченко Сергія Олександровича, Комунального підприємства «Харківводоканал» залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 серпня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 06 квітня 2026 року.

Головуючий   В.Б. Яцина.

Судді   Ю.М. Мальований.

О.В.Маміна.