ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2026	м. Дніпро	Справа № 904/6129/25	

Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Іванової Т.В.
за участю секретаря судового засідання Давидової Є.О.
та представників:
прокурор: Щербина С.О.
від позивача: Кузюр О.О.
від відповідача: Хандога А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу
за позовом керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області (49006, Дніпропетровська область, місто Дніпро, вулиця Робоча, будинок 24а)
в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514)
до відповідача Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )
про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки 

ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору

1. Стислий виклад позиції прокурора

Прокурор звернувся до суду в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича безпідставно збережених коштів у розмірі 1 374 464,01 грн, що відповідають сумі орендної плати за користування земельною ділянкою комунальної власності площею 0,3912 га, кадастровий номер 1210100000:08:721:0355, розташованою за адресою: місто Дніпро, вулиця Велика Діївська (Братів Трофімових), 213Г.
Обґрунтовуючи позов, прокурор зазначає, що відповідач, будучи власником нерухомого майна (автостоянки), фактично користується вказаною земельною ділянкою без належної правової підстави, оскільки договір оренди землі з Дніпровською міською радою не укладено, а речові права на земельну ділянку не оформлено.
За твердженням прокурора, користування земельною ділянкою здійснювалося у період з 01.01.2022 по 24.04.2025, у зв`язку з чим відповідач безпідставно зберіг у себе кошти, які мав би сплачувати як орендну плату. Розмір таких коштів визначено на підставі рішення комісії з визначення розміру збитків, завданих Дніпровській міській раді, та відповідного розрахунку.

2. Стислий виклад позиції позивача

Дніпровська міська рада самостійних письмових пояснень, заперечень або доказів на підтвердження позовних вимог господарському суду не надала.
Водночас позивач, будучи органом, в інтересах якого заявлено позов, підтримав позовні вимоги прокурора, заявлені в інтересах держави, та не висловив заперечень щодо наведених у позові доводів.

3. Стислий виклад заперечень відповідача

Відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог посилаючись на те, що відсутність оформленого речового права на спірну земельну ділянку сталася не з його вини, оскільки ним неодноразово вживалися заходи для належного оформлення прав на землю, зокрема подавалися клопотання до Дніпровської міської ради про надання дозволу та затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Водночас, за твердженням відповідача, відповідні процедури не були завершені з причин, що не залежать від нього, у тому числі внаслідок тривалого розгляду таких клопотань органом місцевого самоврядування.
Крім того, відповідач вважає необґрунтованими твердження про безпідставне збереження ним коштів, посилаючись на положення Податкового кодексу України. 
Зокрема, відповідач зазначає, що він є платником єдиного податку третьої групи та використовує земельну ділянку виключно для провадження господарської діяльності, у зв`язку із чим, на його думку, відповідно до підпункту 4 пункту 297.1 статті 297 Податкового кодексу України він звільнений від сплати земельного податку.
Також відповідач посилається на положення підпункту "е" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України, зазначаючи, що належні йому об`єкти нежитлової нерухомості, які використовуються у господарській діяльності, не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Виходячи з наведеного, відповідач стверджує, що за відсутності укладеного договору оренди земельної ділянки та з урахуванням податкових пільг, передбачених Податковим кодексом України, у нього відсутній обов`язок зі сплати будь-яких платежів за користування спірною земельною ділянкою, а відтак, на його думку, відсутні правові підстави для стягнення з нього безпідставно збережених коштів.

ІІ. Процесуальні дії у справі. Заяви, клопотання

29.10.2025 до господарського суду за допомогою системи "Електронний суд" від керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича надійшла позовна заява про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки, відповідно до якої прокурор просить суд стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережені кошти за використання земельної ділянки на вулиці Великій Діївській, 213Г у місті Дніпро, за період з 01.01.2022 по 24.04.2025 у розмірі 1 374 464,01 грн.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.10.2025 справу №904/6129/25 передано на розгляд судді Івановій Т.В.
Разом із вказаною позовною заявою прокурор звернувся до господарського суду із заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просив суд вжити заходів забезпечення позову.
30.10.2025 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшли заперечення (вх. суду №47665/25 від 30.10.2025) стосовно заяви про забезпечення позову.
31.10.2025 ухвалою господарського суду відмовлено у задоволенні заяви керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову.
При цьому, постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14.01.2026 було задоволено апеляційну скаргу керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 у справі № 904/6129/25 та скасовано ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2025 у справі № 904/6129/25. Ухвалено нове рішення, яким заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на грошові кошти, які належать відповідачу, що знаходяться на всіх відкритих рахунках та на тих, які будуть відкриті після винесення ухвали, у всіх банківських та інших кредитно - фінансових установах та на нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідач, а саме земельну ділянку площею 0,0556 га кадастровий номер 1221455800:01:097:0217 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 3077095612214), у межах ціни позову у розмірі 1 374 464,01 грн.
03.11.2025 ухвалою господарського суду позовну заяву керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки залишено без руху.
05.11.2025 до господарського суду від керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області за допомогою системи "Електронний суд" надійшла заява (вх. суду №48666/25 від 05.11.2025) про усунення недоліків.
10.11.2025 ухвалою господарського суду прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 27.11.2025.
24.11.2025 ухвалою господарського суду призначено підготовче засідання у справі на 16.12.2025 о 11:00 год., у зв`язку із перебуванням судді Іванової Т.В. у відрядженні у період з 26.11.2025 по 29.11.2025.
16.12.2025 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшов відзив на позовну заяву (вх. суду №55255/25 від 16.12.2025) з додатками.
16.12.2025 у підготовче засідання з`явились прокурор, повноважні представники позивача та відповідача.
У вказаному підготовчому судовому засіданні прокурор та представник позивача проінформували суд, що не ознайомлені з відзивом на позовну заяву (вх.суду №55255/25 від 16.12.2025) з додатками.
Представник відповідача усно клопотав пере судом про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, оскільки відповідач лише 12.12.2025 звернувся за правничою допомогою після чого представник отримав матеріали справи.
Прокурор та представник позивача не заперечували проти задоволення усного клопотання представника відповідача та долучення відзиву на позовну заяву з додатками до матеріалів справи.
Прокурор усно проінформував суд, що у випадку задоволення судом даного клопотання про поновлення строку, буде необхідний час на підготовку та подання відповіді на відзив.
Суд протокольно вирішив, у зв`язку із тим, що представником відповідача було заявлено усне клопотання про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, а сторона позивача не заперечувала проти задоволення даного клопотання представника відповідача - поновити строк на подання відзиву на позовну заяву та долучити його до матеріалів справи.
Суд, заслухавши думку сторін, визначив дату наступного підготовчого судового засідання: 13.01.2026 об 11:20 годині.
16.12.2025 ухвалою господарського суду продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів, а саме: по 09.02.2026 включно. Оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні до 13.01.2026 об 11:20 год., надано учасникам справи можливість виконати пропозиції суду, викладені в ухвалі Господарського суду Дніпропетровської області від 10.11.2025 у справі №904/6129/25.
18.12.2025 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №55901/25 від 18.12.2025) про долучення документів до матеріалів справи.
12.01.2026 до господарського суду від керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області за допомогою системи "Електронний суд" надійшли письмові пояснення (вх. суду №1229/26 від 12.01.2026) по справі.
12.01.2026 до господарського суду від прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури за допомогою системи "Електронний суд" надійшли письмові пояснення (вх. суду №1347/26 від 12.01.2026) по справі.
13.01.2026 у підготовче засідання з`явились прокурор, повноважні представники позивача та відповідача.
У вказаному підготовчому засіданні обговорені питання, що стосуються виконання завдань підготовчого засідання, передбачених статтею 182 Господарського процесуального кодексу України.
13.01.2026 ухвалою господарського суду закрито підготовче провадження у справі. Призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 05.02.2026 о 14:30 год. 
27.01.2026 до господарського суду від представника відповідача за допомогою системи "Електронний суд" надійшло клопотання (вх. суду №3620/26 від 27.01.2026) про долучення доказів.
05.02.2026 у судове засідання з`явились прокурор, повноважні представники позивача та відповідача.
У вказаному судовому засіданні розпочато розгляд справи по суті, обговорені питання що стосуються розгляду справи, заслухано вступне слово представників сторін, досліджено докази, наявні в матеріалах справи та заслухано судові дебати представників сторін.
В судовому засіданні 05.02.2026 після судових дебатів господарський суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, зазначив, що рішення буде ухвалено та проголошено 12.02.2026 о 15:30 год.
05.02.2026 ухвалою суду повідомлено учасників справи, що ухвалення та проголошення судового рішення у справі призначено на 12.02.2026 о 15:30 год.
12.02.2026 у судове засідання з`явились прокурор, повноважні представники позивача та відповідача.
12.02.2026 у судовому засіданні за наслідками розгляду справи оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

ІІІ. Фактичні обставини справи

Спір у справі виник у зв`язку з невиконанням Фізичною особою-підприємцем Кузьміновим Володимиром Олександровичем обов`язку зі сплати плати за користування земельною ділянкою комунальної власності з кадастровим номером 1210100000:08:721:0355, по вулиці Великій Діївській 213 Г в місті Дніпро площею 0,3912 га, якою відповідач фактично користувався у період з 01.01.2022 по 24.04.2025 без належного правового оформлення. Прокурор вважає, що таким чином відповідач безпідставно зберіг у себе кошти позивача у розмірі 1 374 464,01 грн, які відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України підлягають поверненню позивачу.
Перелік обставин, які є предметом доказування у справі:
(1) Факт користування відповідачем земельною ділянкою у спірний період.
(2) Відсутність у відповідача оформленого права користування земельною ділянкою.
(3) Факт несплати відповідачем плати за землю та визначення її розміру.

1. Користування відповідачем земельною ділянкою у спірний період.

Відповідно до матеріалів справи відповідач є власником нерухомого майна, розташованого у місті Дніпрі по вулиці Великій Діївській (колишня назва — вулиця Братів Трофімових), будинок 213Г, а саме автостоянки, яка складається з: будівлі охорони літ. А-1 площею 7,0 кв.м, ганку площею 2,0 кв.м, вольєра літ. Б площею 18,3 кв.м, навісів літ. В площею 350,5 кв.м, літ. Г площею 332,5 кв.м, літ. Д площею 369,9 кв.м, огорожі №1– 3 площею 509,6 кв.м, замощення літ. І, загальною площею 2381 кв.м. Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується дублікатом свідоцтва серії та номера 350 від 06.06.2016, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. (а.с. 37– 40, том 1).
Вказане нерухоме майно є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, а його використання об`єктивно неможливе без користування відповідною земельною ділянкою, що відповідає положенням статті 181 Цивільного кодексу України.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та випливає з самої природи нерухомого майна. Будь-яке використання об`єкта нерухомості є одночасно використанням земельної ділянки, на якій він розташований.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Таким чином, з моменту набуття відповідачем права власності на об`єкти нерухомого майна, розміщені на спірній земельній ділянці, він фактично користувався земельною ділянкою комунальної власності у спірний період з 01.01.2022 по 24.04.2025

2. Відсутність у відповідача оформленого права користування земельною ділянкою.

В силу приписів частини 2 статті 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 0,3912 га, кадастровий номер 1210100000:08:721:0355, що розташована за адресою: місто Дніпро, вулиця Велика Діївська, 213Г, на якій розміщене належне відповідачу нерухоме майно, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
За загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Вказане узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Матеріали справи не містять доказів того, що у спірний період відповідач мав належним чином оформлене та зареєстроване право користування зазначеною земельною ділянкою, зокрема право оренди, постійного користування або інше речове чи договірне право.
Відсутні докази прийняття уповноваженим органом рішення про передачу земельної ділянки відповідачу у користування, укладення договору оренди землі, а також здійснення державної реєстрації відповідного права.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають виключно з моменту державної реєстрації таких прав.
Отже, у спірний період відповідач користувався земельною ділянкою без належним чином оформленої правової підстави.

3. Несплата відповідачем плати за землю та визначення її розміру

13.12.2024 Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:08:721:0355 за адресою: місто Дніпро, вулиця Велика Діївська, 213Г, площею 0,3912 га, про що складено відповідний акт (а.с. 74 на звороті – 78, том 1).
Так, відповідно до вказаного акту обстеження земельної ділянки №0039 від 13.12.2024, Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради встановлено відсутність документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди спірно земельної ділянки.
З огляду на викладене, комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам унаслідок використання земельних ділянок, протоколом № 4 від 24.04.2025 (а.с. 89) затверджено розрахунок суми завданих збитків у розмірі 1 374 464,01 грн.
Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату згідно пункту в частини 1 статті 96 Земельного кодексу України.
Таким чином, з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок не лише оформити та зареєструвати речове право на відповідні земельні ділянки, а й сплачувати орендну плату за користування ними.

ІV. Мотиви суду

1. Норми права, які застосував суд. Позиції Верховного Суду щодо застосування норм права, які підлягають врахуванню.

Статтею 13 Конституції України визначено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України, земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Відповідно статті 60 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю.
Відповідно до пунктів а, б, в частини першої статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності (частини перша, друга, третя статті 78 Земельного кодексу України).
Суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності (пункт б частини першої статті 80 Земельного кодексу України).
Згідно із частиною першою, другою статті 83 Земельного кодексу України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; в) землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону. 
За приписами статті 93 Земельного Кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Відповідно до частини 9 статті 93 Земельного кодексу України, відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються законом.
Відповідно до статті 96 Земельного кодексу України, землекористувачі зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Згідно із частиною 1 статі 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно положень статі 21 Закону України "Про оренду землі" та підпункту 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, що регулюються главою 83 Цивільного кодексу України. 
Згідно положень статті 120 Земельного кодексу України, а також статті 377 Цивільного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Таким чином, правовий механізм переходу права на землю, пов`язаний з переходом права на будинок, будівлю або споруду. Виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності, користування, у тому числі у формі оренди земельної ділянки. 
Відповідно до частини першої статті 316, частини першої статті 317, частини першої статті 327 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. У комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді.
Відповідно до статті 2 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні").
Статтею 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.
Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, а саме: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Частиною 1 статті 122 Земельного кодексу України передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу (частина 1 статті 124 Земельного кодексу України).
Статтею 126 Земельного кодексу України визначено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Виникнення права власності на будинок, будівлю або споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу.
Відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у відповідача не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання (аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 922/981/18).
Згідно із статтею 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Податковим кодексом України встановлено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України).
Із змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статті 1212 Цивільного кодексу України вбачається, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними, що регулюються главою 83 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.
До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондиційними, що регулюються главою 83 Цивільного кодексу України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події
Статтею 1213 Цивільного кодексу України унормовано, що набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.
Відповідно до вимог частини 1 статті 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. 
Положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України, для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
При цьому, під набуттям майна в даних правовідносинах слід розуміти збільшення вартості власного майна набувача; приєднання до нього нових цінностей, внаслідок чого потерпілий несе додаткові витрати або втрачає належне йому майно, тобто збереження майна однією особою відбувається за рахунок іншої.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Разом з цим, обов`язок набувача повернути безпідставно набуте (збережене) майно потерпілому не належить до заходів відповідальності, оскільки боржник при цьому не несе жодних майнових затрат - він зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно утримував (зберігав).
Для кондиційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
З огляду на викладене, фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України.

2. Оцінка судом доказів та позицій сторін

17.10.2019 набув чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні" від 20.09.2019 №132-IX, яким було, зокрема внесено зміни до Господарського процесуального кодексу України і змінено назву статті 79 Господарського процесуального кодексу України з "Достатність доказів" на "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Згідно зі статтею 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
У розумінні положень наведеної норми на суд покладено обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Таким чином, обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів, що запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановляння законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 Господарського процесуального кодексу України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.
Оцінюючи подані докази та наведені сторонами обґрунтування за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, господарський суд зазначає таке.
Матеріалами справи встановлено, що відповідач є власником нерухомого майна, розташованого у місті Дніпрі по вулиці Великій Діївській (колишня назва — вулиця Братів Трофімових), будинок 213Г, а саме автостоянки, яка складається з: будівлі охорони літ. А-1 площею 7,0 кв.м, ганку площею 2,0 кв.м, вольєра літ. Б площею 18,3 кв.м, навісів літ. В площею 350,5 кв.м, літ. Г площею 332,5 кв.м, літ. Д площею 369,9 кв.м, огорожі №1– 3 площею 509,6 кв.м, замощення літ. І, загальною площею 2381 кв.м. Право власності на вказане нерухоме майно підтверджується дублікатом свідоцтва серії та номера 350 від 06.06.2016, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Павловською Г. О. (а.с. 37– 40, том 1).
Разом з тим, в силу приписів частини 2 статті 83 Земельного кодексу України, земельна ділянка площею 0,3912 га, кадастровий номер 1210100000:08:721:0355, що розташована за адресою: місто Дніпро, вулиця Велика Діївська, 213Г, на якій розміщене належне відповідачу нерухоме майно, перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради.
Господарський суд також зазначає, що за загальним правилом, правом власності на земельну ділянку, розташовану в межах відповідного населеного пункту, орган місцевого самоврядування наділений в силу закону, зокрема з уведенням 01.01.2002 у дію нового Земельного кодексу України. При цьому відсутність державної реєстрації речового права на земельну ділянку після 01.01.2013 не впливає на наявність права комунальної власності на відповідну земельну ділянку. Вказане узгоджується з правовою позицією Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеною в Постанові від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20.
Судом встановлено, що 29.04.2020 відповідачем до Дніпровської міської ради скеровано клопотання про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої за адресою: місто Дніпро, вулиця Велика Діївська, 213Г, на якій фактично розміщено автостоянку (а.с. 46, том 1).
Рішенням Дніпровської міської ради № 308/58 від 24.06.2020 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки (а.с. 65, том 1).
На підставі вказаного рішення, за замовленням відповідача, фізичною особою-підприємцем Ремньовою Н. В. розроблено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню автостоянки та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованим підземним паркінгом (а.с. 42– 64, том 1).
Згідно з вказаною технічною документацією державним кадастровим реєстратором 16.01.2021 до Державного земельного кадастру внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,3912 га, кадастровий номер 1210100000:08:721:0355, категорія земель: землі житлової та громадської забудови, цільове призначення: "02.09 Для будівництва і обслуговування паркінгів та автостоянок на землях житлової та громадської забудови".
У подальшому 24.02.2021 ОСОБА_1 подано до Дніпровської міської ради клопотання про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення зазначеної земельної ділянки (а.с. 67, том 1).
Листом Дніпровської міської ради №8/10-638 від 25.03.2021 заявнику надано відповідь щодо необхідності усунення недоліків поданого клопотання (а.с. 67 зворот - 68, том 1).
З урахуванням вказаного 19.08.2021 відповідач повторно звернувся до Дніпровської міської ради з клопотанням про затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,3912 га, кадастровий номер 1210100000:08:721:0355, по АДРЕСА_2 , за фактичним розміщенням автостоянки та для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудованим підземним паркінгом (а.с. 69, том 1).
Листом Дніпровської міської ради №8/10-1980 від 05.10.2021 заявнику повторно повідомлено про необхідність усунення недоліків клопотання (а.с. 69 зворот - 70, том 1).
Відповідно до інформації Дніпровської міської ради №7/11-110 від 17.01.2025 (а.с. 73-79, том 1) встановлено, що станом на 07.01.2025 за результатами пошуку земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:721:0355 в інформаційній підсистемі "Фіскальний кадастр" Муніципальної земельної інформаційної системи місті Дніпра відсутні реєстраційні записи щодо укладення цивільно-правових угод між Дніпровською міською радою та фізичними або юридичними особами.
Таким чином, проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , площею 0,3912 га, кадастровий номер 1210100000:08:721:0355, відповідним рішенням Дніпровської міської ради не затверджено, а будь-які цивільно-правові угоди стосовно вказаної земельної ділянки не укладалися. 
В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно про земельну ділянку інформація щодо зареєстрованих речових прав на обстежувану земельну ділянку за відповідачем відсутня (а.с. 37-40, том 1).
Отже, земельна ділянка у період з 01.01.2022 по 24.04.2025 за фактичним розміщенням автостоянки використовувалася без укладення договору оренди земельної ділянки. Матеріали справи протилежних доказів не містять.
Судом встановлено, що 13.12.2024 Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради проведено обстеження земельної ділянки кадастровий номер 1210100000:08:721:0355 за адресою: місто Дніпро, вулиця Велика Діївська, 213Г, площею 0,3912 га, про що складено відповідний акт (а.с. 74 на звороті – 78, том 1).
Так, відповідно до вказаного акту обстеження земельної ділянки №0039 від 13.12.2024, Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради встановлено відсутність документів, що підтверджують державну реєстрацію права власності чи права постійного користування або права оренди спірної земельної ділянки.
Крім того за результатами обстеження Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради встановлено, що доступ до земельної ділянки обмежений. Заїзд на територію земельної ділянки здійснюється зі сторони вулиць Великої Діївської та Моніторної. Територія земельної ділянки використовується як автостоянка, по периметру огороджена парканом із секцій залізобетонних плита має одні металеві ворота. Ліворуч від в`їзду на земельну ділянку розміщена сторожка охоронця. Ліворуч та напроти в`їзду вздовж паркану встановлені навіси з шиферу для розміщення транспортних засобів. Розмітка місць для паркування відсутня, автомобілі розміщуються як по периметру вздовж паркану під навісами, так і частково в один ряд посередині автостоянки. На момент обстеження на автостоянці було розміщено 33 автомобілі та один катер на причепі. Площа сформованої земельної ділянки з кадастровим номером 1210100000:08:721:0355 складає 0,3912 га.
З огляду на викладене, комісією з визначення розміру збитків, заподіяних Дніпровській міській раді, власникам землі та землекористувачам унаслідок використання земельних ділянок, протоколом № 4 від 24.04.2025 (а.с. 89) затверджено розрахунок суми завданих збитків у розмірі 1 374 464,01 грн.
Відповідач, всупереч вимогам закону, станом на дату подачі позову не сплатив суми безпідставно збережених коштів у розмірі 1 374 464,01 грн., що і слугувало підставою для звернення прокурора в інтересах міської ради до господарського суду з даним позовом.
Частиною 1 статті 93 Земельного кодексу України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату згідно пункту в частини 1 статті 96 Земельного Кодексу України).
Таким чином, з моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок не лише оформити та зареєструвати речове право на відповідні земельні ділянки, а й сплачувати орендну плату за користування ними.
Главою 83 Цивільного кодексу України врегульовано відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 1212 Цивільного кодексу України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Положення глави 83 цього Кодексу застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
За змістом положень глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Отже, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість, не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі №922/3412/17, а також у постановах Верховного Суду України від 30.11.2016 у справі № 922/1008/15, від 07.12.2016 у справі № 922/1009/15, від 12.04.2017 у справах №922/207/15 і № 922/5468/14, від 14.01.2019 у справі № 912/1188/17.
За змістом частини 1 статті 181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Нерухоме майно є нерозривно пов`язаним із земельною ділянкою, на якій воно розташоване, а його використання об`єктивно неможливе без користування відповідною землею, що відповідає положенням статті 181 Цивільного кодексу України.
Відповідно до правових позицій Верховного Суду, зокрема у постановах від 16.06.2021 у справі №922/1646/20 та від 05.08.2022 у справі №922/2060/20, з моменту набуття права власності на об`єкт нерухомості власник стає фактичним користувачем земельної ділянки, на якій цей об`єкт розташований, незалежно від наявності укладеного договору оренди чи оформленого речового права.
Отже, нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а відтак використання нежитлових приміщень, які належать відповідачу, неможливе без відповідної земельної ділянки. Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. Таким чином, у зв`язку з користуванням відповідачем нежитловою будівлею презюмується його користування спірною земельною ділянкою.
В цьому випадку відсутність документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою у відповідача, не може бути визнане як її самовільне використання, однак не надає права на її безоплатне використання (аналогічну правову позицію наведено у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі №922/981/18).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 зазначила, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у постанові від 15.12.2021 у справі № 924/856/20.
Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України, використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України у вказаній редакції).
З наведеного вбачається, що чинним законодавством розмежовано поняття земельний податок і орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Оскільки відповідач не є власником або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому, єдиною можливою формою здійснення плати за землю для нього як землекористувача, є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Зі змісту глави 15, статей 120, 125 Земельного кодексу України та положень статті 1212 Цивільного кодексу України слідує, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати, є за своїм змістом кондикційними. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі №922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі №320/5877/17 (провадження № 14-32цс19), постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 28.02.2020 у справі №913/169/18.
Отже, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини 1 статті 1212 Цивільного кодексу України. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18) та від 20.09.2018 у справі №925/230/17 (провадження № 12-188гс18).
Стосовно заперечень відповідача стосовно позовних вимог, господарський суд зазначає наступне.
Незважаючи на те, що відповідач не зареєстрував право власності чи користування земельною ділянкою під належними йому на праві власності нерухомим майном, виходячи із принципу пріоритетності норм Податкового кодексу України над нормами інших актів у разі їх суперечності, який закріплений у пункті 5.2 статті 5 Податкового кодексу України, обов`язок зі сплати плати за землю виник у позивача з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно (постанова Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду від 07.12.2023 у справі № 160/16601/20).
Відповідно до статті 287.6. Податкового кодексу України при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території, сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.
Стаття 287 знаходиться у розділі ХІІІ "Плата за землю", так відповідно до статті 269 платниками податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі.
Водночас в цьому ж розділі окремо виділено поняття "орендна плата", згідно зі статтею 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.
Відповідно до п. 14.1.72. ст. 14 Податкового кодексу України земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу); відповідно до пункту 14.1.73. землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
А згідно з пунктом 14.1.136. цієї ж статті орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (далі у розділі XIII - орендна плата).
Відтак Податковий кодекс України містить різні поняття "земельний податок" та "орендна плата", обидва з яких входять до поняття "плата за землю". Посилання відповідача на звільнення його від сплати земельного податку, у зв`язку із перебуванням на спрощеній системі оподаткування, не звільняє його від обов`язку сплати орендної плати.
Так, земельна ділянка, на якій знаходиться нерухоме майно відповідача не перебуває у власності чи у постійному користуванні відповідача на законних підставах, навпаки, у відповідача з моменту придбання нерухомого майна виник обов`язок щодо укладення договору оренди з Дніпровською міською радою, який він не виконав, і, як наслідок, виник обов`язок по сплаті орендної плати.
З огляду на викладене, посилання відповідача на п. 297.1 ст. 297 Податкового кодексу України є необгрунтованим, оскільки вказаною правовою нормою він звільнений саме від сплати земельного податку, а не від сплати орендної плати, що розрахована позивачем, як завдані збитки у зв`язку із неукладенням відповідачем відповідного договору оренди, всупереч вимогам органу місцевого самоврядування.
Верховний Суд зазначив, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності (постанова від 06.02.2020 р. у справі № 820/3488/16).
В даній справі відповідач не є ані власником земельної ділянки, ані законним користувачем (тобто право користування якого базувалося б на відповідному договорі).
Верховний Суд у постанові від 15 лютого 2019 року у справі №826/9948/16 зазначив, що правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.
Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом України у постанові від 24.11.2015 справа №21-2352а15, а також Верховним Судом у постановах від 13.06.2018 №826/14615/16, від 19.06.2018 №814/3427/13-а та від 26.06.2018 р. №826/10930/13-а.
Отже, аргументи відповідача про те, що він звільнений від сплати орендної плати у зв`язку з перебуванням на спрощеній системі оподаткування, є не обгрунтованими.
Суд дійшов висновку про те, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення позову. Отже, позов підлягає до задоволення повністю.
Станом на день ухвалення рішення у даній справі доказів оплати відповідачем позивачу зазначеної вище заборгованості, а також доказів в спростування наведених обставин відповідачем суду не надано.
Відповідач не спростував доводів позовної заяви, не надав суду належних та допустимих доказів про наявність інших обставин ніж ті, які досліджені в ході судового розгляду, а судом не виявлено на підставі наявних документів у справі інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, в тому числі рішення суду, яким би визнавалась бездіяльність позивача щодо неукладення договору оренди з відповідачем на дану спірну земельну ділянку, на які відповідач посилається у відзиві на позовну заяву.
Отже, господарський суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами наявність правових підстав для задоволення позову. У зв`язку із цим позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 374 464,01 грн безпідставно збережених коштів підлягають задоволенню у повному обсязі.

V. Висновки суду

Суди зобов`язані належно мотивувати свої рішення для забезпечення права сторін на справедливий розгляд та суспільного контролю за правосуддям. При цьому не вимагається відповідати на кожен аргумент сторін: достатньо викласти мотиви у межах конкретних обставин справи, з урахуванням характеру рішення.
На підставі встановлених судом фактичних обставин та досліджених доказів, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Позивач обрав належний спосіб захисту свого порушеного права відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України.
Враховуючи вищевикладене та наявні в матеріалах докази, господарський суд дійшов висновку про наявність підстав задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1 374 464,01 грн безпідставно збережених коштів у зв`язку із користуванням земельною ділянкою комунальної власності.

VІ. Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 2, 3, 20, 73 - 79, 86, 91, 129, 233, 236 - 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Дніпровської міської ради (49000, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 75; ідентифікаційний код 26510514) 1 374 464,01 грн (один мільйон триста сімдесят чотири тисячі чотириста шістдесят чотири гривні нуль одну копійку) - безпідставно збережених коштів у зв`язку з користуванням земельною ділянкою комунальної власності.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця Кузьмінова Володимира Олександровича ( АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури (49044, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 38; ідентифікаційний код 02909938) 17 704,77 грн (сімнадцять тисяч сімсот чотири гривні сімдесят сім копійок) – судових витрат по сплаті судового збору.
Видати накази після набрання рішенням законної сили.
Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складання рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 20.02.2026

Суддя Т.В. Іванова