ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.04.2026 Справа № 914/172/26 
За позовом: Дочірнього підприємства “Санаторій “Моршинкурорт” Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця”, м. Моршин Львівської області
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозбереження Львів”, м. Львів
про зобов`язання звільнити та повернути технологічний майданчик

Суддя Никон О.З.
Секретар судового засідання Тарас Ю.Р.

За участю представників:
від позивача (в режимі відеоконференції): Бауман Ю.Т. – представник;
від відповідача: не з`явився

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області надійшла позовна заява Дочірнього підприємства “Санаторій “Моршинкурорт” Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України “Укрпрофоздоровниця” до Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозбереження Львів” про зобов`язання відповідача за власний рахунок звільнити технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, шляхом демонтажу технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд; привести технологічний майданчик у первинний стан та повернути його позивачу.
Хід розгляду справи.
Ухвалою суду від 20.01.2026 відкрито загальне позовне провадження, підготовче засідання призначено на 18.02.2026.
Протокольною ухвалою суду від 18.02.2026 підготовче засідання відкладено на 11.03.2026.
Ухвалою суду від 11.03.2026 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 15.04.2026.
У судовому засіданні 15.04.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задоволити у повному обсязі.
Відповідач явку повноважного представника у судове засідання не забезпечив, причини неявки суду не повідомив, хоча про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Аргументи сторін.
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідач після розірвання договору оренди не повернув майно та продовжує безпідставно ним користуватись.
Відповідач відзиву на позов не подав, щодо заявлених вимог в установленому порядку не заперечив. 
Обставини справи. 
Позивач є власником земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 459776715 від 09.01.2026.
01 жовтня 2021 року Дочірнє підприємство «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі - Орендодавець) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (далі - Орендар) уклали Договір оренди (далі - договір), відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування індивідуально визначене майно - технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв. за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3 (надалі Майно).
Майно передається в оренду з метою розміщення технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд згідно Паспорту прив`язки тимчасових споруд від 16.09.2021 для обслуговування санаторно оздоровчих закладів Орендодавця, а саме забезпечення послугами теплопостачання з застосуванням альтернативних видів палива.
Відповідно до пункту 2.2. договору у разі припинення цього Договору Майно повертається Орендарем Орендодавцю. Орендар повертає Майно Орендодавцю аналогічно порядку, встановленому при передачі майна Орендарю цим Договором. 
Майно вважається поверненим Орендодавцю з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі.
Обов`язок по складанню акта приймання-передачі покладається на сторону, яка передає Майно іншій стороні Договору (пункт 2.5 договору).
Відповідно до пункту 5.5. договору у разі припинення або розірвання Договору повернути Орендодавцеві орендоване Майно у належному стані, не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з врахуванням нормального фізичного зносу, та відшкодувати Орендодавцеві збитки у разі погіршення стану або втрати (повної або часткової) орендованого Майна з вини Орендаря.
Відповідно пункту 10.1. договору такий набуває чинності з моменту його підписання і діє до 28.02.2022. 
Згідно з пунктом 10.4. договору за ініціативою однієї із сторін цей Договір може бути розірвано достроково шляхом письмового попередження іншої сторони не пізніше ніж за 15 календарних днів до дня розірвання договору.
Пунктом 10.5. договору погоджено, що у разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий строк. 
Відповідно до пункту 10.7. договору, чинність цього Договору припиняється внаслідок: закінчення строку, на який його було укладено; загибелі орендованого Майна; достроково за взаємною згодою сторін або за рішенням суду; банкрутства Орендаря та в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.
01 жовтня 2021 року сторони підписали акт приймання-передачі індивідуально визначеного майна.
22 лютого 2023 року сторони підписали додаткову угоду №1, однак у додатковій угоді № 2 від 16.03.2026 сторони дійшли згоди визнати недійною додаткову угоду № 1 від 22.02.2023. 
18 серпня 2025 року відповідач надіслав позивачу лист вих. №83, в якому проінформував про демонтаж частини обладнання котельні за адресою м. Моршин, вул. Паркова площа, 3. 
Також у листі відповідач зазначив, що демонтаж триватиме близько тридцяти робочих днів, починаючи з 19.08.2025 та просив не вчиняти перешкод для демонтажу та вивезення обладнання.
Позивач, керуючись пунктом 10.4. договору, 13.11.2025 надіслав відповідачу повідомлення вих. №13-16/414 про розірвання договору оренди від 01.10.2021, в якому вказав, що відповідач лише частково виконав демонтаж зазначеного у листі від 18.08.2025 обладнання, що свідчить про затягування процесу та користування майданчиком. Зазначив, що датою розірвання договору оренди від 01.10.2021 є 28.11.2025.
Такий лист надіслано на електронну адресу директора відповідача, яка відображена у договорі, а також засобами поштового зв`язку та вручена відповідачу 28.11.2025. 
Також позивач 24.11.2025 надіслав повідомлення вих. №13-16/414 від 13.11.2025 про розірвання Договору оренди від 01.10.2021 відповідачу за допомогою кур`єрської доставки ТОВ «Нова пошта», яке вручено 25.11.2025.
27 листопада 2025 року позивач надіслав вимогу вих. №13-16/428 щодо звільнення технологічного майданчика, переданого за Договором оренди від 01.10.2021 директору Товариства з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» Павлічку О.О. шляхом кур`єрської доставки Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова пошта», яку відповідач отримав 28.11.2025. Також зазначену вимогу було надіслано за допомогою засобу поштового зв`язку – АТ «Укрпошта», однак поштова кореспонденція повернута відправнику із зазначенням причин: «за закінченням встановленого терміну зберігання».
У листі позивач також просив вивезти розміщене технологічне обладнання та підписати акт приймання-передачі.
03 грудня 2025 року позивач надіслав повторно вимогу вих. №13-16/432 щодо звільнення технологічного майданчика, переданого за Договором оренди від 01.10.2021 за допомогою кур`єрської доставки ТОВ «Нова пошта» (отримана 05.12.2025) та засобом поштового зв`язку АТ «Укрпошта» (повернута відправнику).
Крім того, повідомив, що відповідач був проінформований про повідомлення позивача вих. №13-16/414 від 13.11.2025 про розірвання Договору оренди від 01.10.2021 (на підставі пп. 10.4. пункту договору), вимогу вих. №13- 16/432 (повторно) щодо звільнення технологічного майданчика, переданого за Договором оренди від 01.10.2021, вимогу вих. №13-16/432 від 03.12.2025 (повторно) щодо звільнення технологічного майданчика, переданого за Договором оренди від 01.10.2021 у межах господарської справи № 914/2869/25.
Водночас позивач ствердив, що відповідач не повернув йому майно після розірвання договору, що зумовило звернення з цим позовом до суду.
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення, висновки суду.
Сторони у справі 01.10.2021 уклали договір оренди, який продовжувався на підставі пункту 10.5 договору на той самий строк та на тих ж умовах, враховуючи відсутність заперечень сторін.
Згідно з частиною 1 статті 759 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом частина 1 статті 651 Цивільного кодексу України).
У договорі, зокрема, у пункті 10.4, сторони погодили можливість розірвання договору за ініціативою однієї із сторін шляхом письмового попередження не пізніше 15 календарних днів до дня розірвання договору. 
Суд встановив, що позивач надіслав відповідачу повідомлення про розірвання договору від 13.11.2025, а відповідач отримав його як на його електронну пошту, так і засобами поштового зв`язку.
Протилежного відповідач не довів.
Враховуючи дотримання позивачем домовленостей та строків, погоджених сторонами у договорі, суд встановив, що такий розірвано з 28.11.2025 на підставі пункту 10.4. договору.
Згідно з частиною 2 статті 653 Цивільного кодексу України, у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.
Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Водночас суд встановив, що відповідач після припинення дії договору оренди, незважаючи на неодноразові вимоги позивача, не повернув орендоване майно у встановлений договором строк та порядок та не підписав акт прийому-передачі на виконання пункту 2.5 договору. 
Тому позовні вимоги щодо демонтажу обладнання, повернення технологічного майданчика позивачу у первинному стані (з урахуванням нормального зносу) є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статті 77 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з статтею 78 Господарського процесуального кодексу України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. 
Статтею 79 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 Господарського процесуального кодексу України).
Щодо судових витрат.
На підставі статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73, 74, 129, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задоволити.
2. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72, ідент. код: 39674924) за власний рахунок звільнити технологічний майданчик загальною площею 320, 0 м. кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, шляхом демонтажу технологічного обладнання та збірно-розбірних конструкцій/тимчасових споруд.
3. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72, ідент. код: 39674924) привести технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3, у первинний стан.
4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Енергозбереження Львів» (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72, ідент. код: 39674924) повернути Дочірньому підприємству «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (місцезнаходження: 82482, Львівська обл., Стрийський р-н, м. Моршин, вул. Паркова Площа, буд. 3, ідент. код: 02649905) технологічний майданчик загальною площею 320,0 м. кв., розташований за адресою: м. Моршин, вул. Паркова Площа, 3.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Енергозбереження Львів” (місцезнаходження: 79018, м. Львів, вул. Героїв УПА, буд. 72, ідент. код: 39674924) на користь Дочірнього підприємства «Санаторій «Моршинкурорт» Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (місцезнаходження: 82482, Львівська обл., Стрийський р-н, м. Моршин, вул. Паркова Площа, буд. 3, ідент. код: 02649905) 7 987, 20 грн на відшкодування витрат по сплаті судового збору.
6. Видати накази після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили в строки, визначені статтею 241 Господарського процесуального кодексу України та може бути оскаржено в порядку, визначеному розділом IV Господарського процесуального кодексу України.

Повне рішення складено 23.04.2026.

Суддя Никон О.З.