Справа № 202/20568/23
Провадження № 2/202/140/2026 

ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Мартинюк С.В., позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Кулакова О.В., відповідача ОСОБА_2 , представників відповідача – адвокатів Жили К.С., Матросової Є.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є  ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Марина Вячеславівна, про розірвання договору довічного утримання (догляду), 

У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року ОСОБА_3 звернулася з позовом про розірвання договору довічного утримання (догляду), який обґрунтувала тим, що вона є людиною похилого віку, не може пересуватися, за станом здоров?я потребує постійної сторонньої допомоги. 
05 червня 2023 року нею був укладений з відповідачем ОСОБА_4 нотаріально посвідчений договір довічного утримання (догляду), відповідно до якого вона передала у власність відповідачу належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . 
В свою чергу, відповідач зобов?язався довічно її утримувати, надавати їй необхідне харчування, одяг і забезпечувати належний догляд та допомогу, вартість яких визначено в розмірі 5000 грн щомісячно. 
Відповідач не виконує свої зобов?язання за договором довічного утримання (догляду), через що вона вимушена самостійно наймати доглядачок та платити їм особисті кошти. Зокрема догляд за нею здійснювали ОСОБА_5 , яку запросив ОСОБА_4 , але вона сплатила їй свої особисті кошти в сумі 10 000 грн., а також соціальний працівник територіального центру соціального обслуговування і надання соціальних послуг ДМР ОСОБА_6 , яку вона викликала та якій сплатила 10 000 грн за здійснення догляду з 20.08.2023 до 20.10.2023. 
Відповідач ніколи не здійснював особистий догляд за нею, забрав її примірник договору, приховавши його зміст. 
Також вона сплатила відповідачу особисті кошти на її поховання, надала йому право здавати в оренду її квартиру, отримувати орендну плату, з якої відповідач сплачував їй 5000 грн щомісяця. Відповідач повідомив, що встановив нові вікна у квартирі на суму 30 000 грн, проте заміна вікон не була передбачена умовами договору. 
Отже, на думку позивача, поведінка відповідача є недобросовісною, відповідач не виконує умови договору довічного утримання (догляду), не здійснює за нею догляд.
Натомість цього догляд за нею здійснює з 20 жовтня 2023 року її син ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою та актом квартального комітету від 09.11.2023. 
За цих підстав позивач просила розірвати договір довічного утримання (догляду) від 05 червня 2023 року, укладений між нею і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Мариною Вячеславівною в реєстрі за № 427.
Ухвалою Індустріального районного суду міста Дніпра від 25 грудня 2023 року у даній справі було відкрите загальне позовне провадження.
Під час підготовчого провадження представником відповідача – адвокатом Матросовою Є.О. був поданий відзив на позов, в якому вони позов не визнали, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. 
Стороною відповідача зазначено, що він добросовісно виконував умови договору, перераховував відповідачу грошові кошти на її утримання в сумі 5000 грн щомісячно, що підтверджується квитанціями. Також він провів ремонтні роботи у квартирі, привіз спеціальне ліжко. 
Позивач сама звернулася до нього за доглядом, претензій до нього не мала, про що зазначила на відео, яке долучено ним як доказ. 
Сплата позивачем особистих коштів не підтверджена належними доказами. Крім того, можливість передання квартири в оренду передбачена договором. 
Отже, просили відмовити в задоволенні позову. 
На відзив представником позивача була надана відповідь, в якій наполягає на тому, що саме відповідач змусив ОСОБА_3 укласти договір довічного утримання (догляду), але особистий догляд за нею не здійснював, не купляв їй продукти, а лише переказував гроші та приходив до неї додому. Встановлення вікон, придбання ліжка, на які вказує відповідач, не охоплювалося договором. Тому просили задовольнити її позовні вимоги. 
В свою чергу, представником відповідача були надані заперечення, в яких зазначено про те, що відповідачу не було відомо про нове місце проживання позивачки, у зв?язку з чим ним було подано до відділення поліції заяву про її викрадення. Просили врахувати, що він забезпечив ОСОБА_3 функціональним ліжком, що підтверджується заявою від 22.05.2023, перераховував грошові кошти, що підтверджується квитанціями від 14.11.2023 та 06.12.2023. Також факт належного догляду за ОСОБА_3 можуть підтвердити свідки. 
Ухвалою суду від 06 лютого 2024 року було витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. належним чином завірену копію договору довічного утримання (догляду) від 05 червня 2023 року, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . 
Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року підготовче провадження у справі закрито та справу призначено до розгляду по суті. 
Ухвалою суду від 22 травня 2024 року у зв?язку зі смертю позивача провадження у справі було зупинено до залучення правонаступників.
Цією ж ухвалою задоволено заяву представника позивача та в порядку забезпечення позову заборонено відповідачу відчужувати квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2744542912020). 
Ухвалою від 15 листопада 2024 року провадження у справі поновлено. 
Ухвалою від 10 лютого 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Фаст Л.Д. копію спадкової справи за № 8/2024 (номер у спадковому реєстрі 72521994), яка заведена після смерті ОСОБА_3 .
Ухвалою від 25 березня 2025 року залучено до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_1 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Кулаков О.В. позов підтримали, підтвердивши, що в жовтні 2023 року він забрав свою мати ОСОБА_3 до себе в м. Підгородне та самостійно здійснював за нею догляд. 
Відповідач та його представники – адвокати Жила К.С. та Матросова Є.О. в судовому засіданні позов не визнали з підстав, наведених у відзиві на позов та письмових запереченнях.
Крім того, відповідач у судовому засіданні пояснив, що в травні 2023 року йому подзвонила ОСОБА_3 - тітка його цивільної дружини. ОСОБА_3 впала, не могла піднятися, просила приїхати до неї. Коли приїхав до ОСОБА_3 , то остання пояснила, що її син та онук тривалий час не з`являються. Вона переймалася тим, що залишиться сама і нікому буде допомагати. ОСОБА_3 запропонувала йому доглядати за нею, взамін чого вона передасть йому свою однокімнатну квартиру, на що він погодився. В червні 2023 року між ними був укладений договір довічного утримання (догляду). Він придбав для ОСОБА_3 спеціальне ліжко, потім інше ліжко, знаходив людей, які допомагали доглядати за нею. Також передавав ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 грн щомісячно. Згодом з`явився син ОСОБА_3 – ОСОБА_1 , сказав, що сам буде її доглядати. Отже, з кінця жовтня 2023 року доступу до ОСОБА_3 у нього не було, хоча він продовжував передавати їй гроші через онука.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. про розгляд справи була повідомлена, в судове засідання не з`явилася, заперечень проти позову не надала. 
Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_3 – її сусідка. Вона допомагала їй по господарству, готувала їжу, купляла продукти та ліки. Також, коли вона була у ОСОБА_3 , там знаходилася жінка, яка її доглядала та деякий час жила з нею. Двічі бачила як ОСОБА_4 приносив ОСОБА_3 продукти. В жовтні 2023 року ОСОБА_3 забрав син ОСОБА_1 . 
Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_3 . У травні 2023 року ОСОБА_3 дзвонила ОСОБА_4 , запросила його, щоб він допоміг її підняти. Пізніше спілкувалася з ним, щоб він її доглядав. ОСОБА_1 в цей час вона не бачила. ОСОБА_3 іноді дзвонила ОСОБА_1 , але він не брав слухавку. ОСОБА_1 доглядати ОСОБА_3 не допомагав. ОСОБА_3 розповідала, що вони посварилися і син не бажає з нею спілкуватися. Також ОСОБА_3 розповідала, що ОСОБА_4 - це її родич та вона сподівається на його допомогу. Бачила ОСОБА_4 щотижня або рідше.
Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні пояснила, що є головою ОСББ «Янтарна 75а». З ОСОБА_4 познайомилася, коли він приходив до ОСОБА_3 . Він пояснив, що доглядає її. ОСОБА_4 виконував все, що просила ОСОБА_3 : знаходив людей, придбав ліжко. Зі свого боку ОСОБА_3 розповідала, що син відмовився доглядати та вона «найняла» родича. 
Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 – її сусідка. В травні 2023 року вона доглядала ОСОБА_3 . Остання в тяжких ситуаціях розраховувала на чоловіка її племінниці. Згодом ОСОБА_3 впала. Син слухавку не брав, онук також. ОСОБА_3 розповідала, що її буде доглядати ОСОБА_4 . Останній привіз їй ліжко, потім – інше. Також ОСОБА_4 періодично проходив до ОСОБА_3 , приносив продукти, цікавився нею, організовував її догляд, знайшов, хто буде її доглядати. Син ОСОБА_3 – ОСОБА_1 працював поруч з її будинком, але не приходив, між ними був конфлікт. ОСОБА_3 сама звернулася до ОСОБА_4 , так як ніхто не брався її доглядати. Це було її усвідомлене рішення. 
Суд, з`ясувавши всі обставини у справі та перевіривши їх доказами, доходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке: 
Судом установлено, що 05 червня 2023 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук Мариною Вячеславівною в реєстрі за № 427.
Згідно з пунктом 1 цього договору відчужувач ОСОБА_3 передає, а набувач ОСОБА_4 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1 , та взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням довічно на умовах, визначених цим договором. 
Відповідно до пункту 8 договору набувач ОСОБА_4 зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_3 і забезпечувати її всіма видами догляду (опікування).
В пункті 9 договору сторони визначили, що оцінка матеріального забезпечення, яке надається відчужувану набувачем, за спільною їх згодою складає 5000 (п`ять тисяч) гривень на місяць. 
Догляд (опікування), що надається набувачем відчужувану, включає в себе: забезпечення відчужувача харчуванням, медикаментами та лікарськими засобами на підставі вданих лікарями рецептів; надання медичної допомоги шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо); вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача необхідними засобами, предметами домашнього вжитку, речами тощо. 
До обов`язків набувача також входить виконання додаткових доручень відчужувача, необхідних для забезпечення останньої належним доглядом.
В пункті 14 договору сторони домовилися, що оскільки відчужувач зареєстрована у відчужуваній квартирі, але має постійне місце проживання та проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 , набувач з моменту підписання договору може передавати в оренду, платне користування квартиру, що є предметом цього договору, але без права відчуження її до кінця дії цього договору довічного утримання. 
Також судом установлено, що в кінці жовтня 2023 року син ОСОБА_1 забрав ОСОБА_3 з місця її постійного проживання за адресою: АДРЕСА_2 та остання стала мешкати разом з ним за адресою: АДРЕСА_3 . 
При цьому, відповідачем ОСОБА_4 було перерахована на картку онука ОСОБА_3 грошові кошти для передання ОСОБА_3 : 14.11.2023 – 5000 грн, 06.12.2023 – 5000 грн, що підтверджується відповідними банківськими квитанціями. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. 
Звернувшись у листопаді 2023 року до суду з позовом про розірвання договору довічного утримання (догляду), ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим вона вимушена самостійно наймати осіб для здійснення за нею догляду, крім того з 20 жовтня 2023 року догляд за нею фактично здійснює її син ОСОБА_1 . 
При вирішенні спору між сторонами суд керується наступним:
Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (стаття 745 ЦК України). 
Згідно з частинами 1 та 2 статті 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.
Підстави для розірвання договору довічного утримання (догляду) в судовому порядку визначені статтею 755 ЦК України. 
Так, згідно з пунктом 1 частини 1 статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
У постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/8084/21 (провадження № 61-8738св22) Верховний Суд зробив висновок, що положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
Відповідно до частини 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Таким чином, для розірвання вказаного договору з вказаних підстав достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.
При цьому Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.
Такі висновки щодо застосування положень ст. 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.
Статтею 756 ЦК України визначені правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду).
Так, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. 
У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
У разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.
Суд ураховує, що ОСОБА_3 05 червня 2023 року уклала з відповідачем договір довічного утримання (догляду), який відповідав її волі. 
Суд вважає доведеним, що відповідач належним чином виконував умови договору довічного утримання (догляду) з часу його укладення, аж поки між ОСОБА_3 та її сином ОСОБА_1 не налагодилися відносини та її місце проживання не було змінено, що унеможливило належне виконання умов договору відповідачем через відсутність у нього доступу до фактичного місця проживання відчужувача. 
Суд відзначає, що закон та договір не ставлять у залежність факт належного здійснення забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем, а тому зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення для вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.
Твердження ОСОБА_3 у позовній заяві про неналежне виконання відповідачем умов договору, в тому числі, що вона була вимушена самостійно оплачувати догляд за нею, об`єктивно нічим не підтверджені. 
Факт здійснення відповідачем належного догляду та утримання відчужувача ОСОБА_3 у певний період часу підтверджується наданими ним доказами, а також безпосередньо підтвердили допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 . 
Суд також бере до уваги, то договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи своє нерухоме майно, має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок непрацездатності та/або похилого віку.
В даному випадку відповідач з причин, які не залежали від нього, з січня 2024 року перестав виконувати умови договору довічного утримання (догляду).
Отже, суд вважає, що незалежно від вини відповідача через фактичне невиконання ним умов договору довічного утримання (догляду), такий договір підлягає розірванню. 
Водночас, приймаючи до уваги тривалість часу, протягом якого відповідач належним чином виконував умови договору довічного утримання (догляду) з часу його укладення до часу смерті відчужувача, неможливість подальшого виконання відповідачем такого договору з підстав, що від нього не залежали, чому сприяла поведінка саме відчужувача та її близьких родичів, що, на переконання суду, має істотне значення, суд вважає можливим залишити за відповідачем право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 пропорційно тривалості належного виконання відповідачем своїх обов`язків за договором.
Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням позову суд вважає за необхідне застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання.
При цьому суд виходить із того, що відповідно до статі 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно з частинами 1, 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. 
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Суд бере до уваги, що згідно з матеріалами спадкової справи після смерті відчужувача ОСОБА_3 у встановленому порядку та строк спадщину прийняв її син ОСОБА_1 . Інші спадкоємці, які прийняли спадщину, відсутні.
Враховуючи вищенаведене, у зв`язку з розірванням договору довічного утримання (догляду) слід визнати за  ОСОБА_1 як правонаступником відчужувача право власності на іншу 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .
При розподілі судових витрат суд керується положеннями частини 1 статті 133 ЦПК України, відповідно до якої судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв?язку з поданням цього позову позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.
Оскільки позов задоволено частково, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину сплаченого судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимогу у сумі 536,80 грн.
Керуючись ст. 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.
Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений 05 червня 2023 року між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дажук М.В. та зареєстрований у реєстрі за № 427. 
Залишити у власності ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 1/2 (одну другу частину) квартири АДРЕСА_1 .
Визнати за  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на іншу 1/2 (одну другу частину) квартири АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору 536 (п`ятсот тридцять шість) грн 80 коп. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Наталія Марченко