ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1004/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №733/1525/25 Категорія: 304090000 	Нейло І.М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:
суддя-доповідач	Фетісова Т. Л. 	
судді  	Карпенко О. В., Сіренко Ю. В.	

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника позивача Гурського Г. Ю. на заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.02.2026 (повний текст складено 13.02.2026, суддя в суді першої інстанції Нейло І. М.) у цивільній справі за позовом ТОВ «Кошельок» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту, 

в с т а н о в и в :

у серпні 2025 року ТОВ «Кошельок» звернулося до суду з позовом, яким просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, № 3440309986-560774 у сумі 20 869,80 грн, що складається з 7 000 грн за тілом кредиту та 13 869,80 грн за відсотками, а також судові витрати, мотивуючи про те, що відповідач, як позичальник, не виконала належним чином свої зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у неї перед позивачем утворилася заборгованість, про стягнення якої порушено питання в даній справі.
Заочним рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.02.2026 позов у справі задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача кредитну заборгованість в розмірі 7009,80 грн, витрати на правничу допомогу 2000 грн та судовий збір у розмірі 813,68 грн.
Суд першої інстанції вказав, що позивач не має права на нарахування відсотків по кредиту поза межами строку кредитування, доказів щодо продовження якого суду не надано.
Представником позивача 24.03.2026 подано на вказане рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати за новим рішенням задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та відшкодувати судові витрати по сплаті судового збору та за правничу допомогу (10 000 грн у суді першої інстанції та 4 000 грн в апеляційному суді).
Вказує, що сторони належним чином уклали кредитний договір, погодивши усі його істотні умови.
У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. Договору).
Таким чином, сторони Договору погодили продовження строку користування кредитом до 104 днів з моменту укладення Договору (14 днів плюс 90 днів), по закінченню якого у відповідача виникає обов`язок повернути суму кредиту та нарахованих відповідно до умов Договору процентів за користування кредитом, що й обумовило відповідне нарахування боргу за відсотками у справі.
Як вбачається з матеріалів справи, до спливу Лояльного періоду у 14 днів відповідач не повернув кредит та не сплатив проценти за користування кредитом, що підтверджується доданим до позовної заяви детальним розрахунком заборгованості.
Суд першої інстанції не врахував, що пунктом 2.2 Договору визначено, що встановлений в пункті 2.1. Договору строк Лояльного періоду (14 днів) може бути подовжено позичальником шляхом оплати ним протягом Лояльного періоду всіх процентів фактично нарахованих за користування кредитом. 
Тобто, якщо б відповідач сплатила всі проценти протягом Лояльного періоду, то цей період був би подовжений, а проценти мали нараховуватись за пільговою ставкою, що в даному випадку не мало місця.
Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило .
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення заборгованості за кредитними договорами у розмірі меншому тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, отже за таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При розгляді справи встановлено, що 27.12.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Кошельок» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір позики № 3440309986-560774 за умовами якого позичальник отримала позику в розмірі 7 000 грн та зобов`язався її повернути через 14 днів (лояльний період) зі сплатою процентів у розмірі 0,01% на добу (дисконтна відсоткова ставка), 2,20 % на добу (базова процентна ставка).
Дата надання позики: 27.12.2021. 
Правила надання грошових коштів у позику, тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Кошельок» (на умовах повернення позики в кінці строку позики) (далі - Правила) регламентують умови та порядок надання ТОВ «Кошельок» грошових коштів фізичним особам у позику на умовах повернення позики в кінці строку позики та містять перелік прав та обов`язків товариства та позичальника, а також інформацію, необхідну для укладання та належного виконання умов договору позики, що укладається між товариством та позичальником.
Згідно з відповіддю ПВТ «МТБ Банк» №06/642-06/207 від 25.06.2025 підтверджено успішність операції через систему xPAY та зарахування 27.12.2021 о 12:12:02 на картку НОМЕР_1 (транзакція 49252256) грошових коштів в сумі 7 000 грн.
Відповідач порушила умови вищевказаного договору позики і тому має заборгованість в розмірі 20 869,80 грн, яка складається з суми заборгованості за основною сумою боргу 7 000 грн, заборгованості за відсотками 13 869,80 грн. Також відповідно до розрахунку заборгованості відповідач не здійснював будь яких платежів на погашення заборгованості за договором позики, що й обумовило звернення з цим позовом до суду.
Правовідносини між сторонами, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються такими правовими нормами.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Також статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
На час розгляду справи кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується. 
Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд приходить до висновку про те, що позивач належним чином обґрунтував наявність та розмір кредитної заборгованості, яка має бути стягнута з відповідача на його користь.
Одночасно апеляційний суд не може погодитися з аргументами суду першої інстанції у справі про те, що розмір заборгованості по відсоткам за кредитом має бути зменшений, з урахуванням такого.
Згідно ст. 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Пунктом 1.3.2 договору встановлено, що Проценти за користування кредитом: 15 грн, які нараховуються за ставкою 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.
Пунктом 1.3.3 передбачено, що стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 2.20 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Пункт 1.3.3.1 встановлює, що Дисконтна процентна ставка за користування кредитом становить 0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом на строк Лояльного періоду. 
Пункт 1.4 - Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.3.4., 3.5., 3.6. цього Договору.
Пунктом 2.1 - Кредит надається строком на 14 (чотирнадцять діб ) днів, (далі – «Лояльний період») початком якого є дата підписання Договору, а закінченням є дата зарахування на поточний рахунок Кредитодавця.
Пункт 2.3 - Позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного п. 2.1. цього Договору
У пункті 3.6. Договору сторони погодили, що факт користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду користування кредитом є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 ЦК України, що має наслідком подовження строку користування Кредитом. При цьому зобов`язання щодо повернення основної суми переносяться на наступний день після закінчення Лояльного періоду, але не більше ніж на 90 днів після закінчення Лояльного Періоду (п.3.7 Договору). З наступного дня після закінчення Лояльного періоду позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 803 (вісімсот три) процента річних, що становить 2.2 проценти в день від суми Кредиту за кожен день користування ним (п.3.8. Договору).
З системного аналізу вказаних положень кредитного договору від 27.12.2021 слід дійти висновку про те, що пільговий строк кредитування зі зниженою відсотковою ставкою (0.01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування) становить 14 діб – п.2.1.
У подальшому у разі повернення кредиту зі сплатою нарахованих відсотків до закінчення 14 днів – кредит вважається погашеним (п.2.3).
Водночас за змістом п.п.3.6, 3.7 договору – у разі користування Позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Лояльного періоду (тобто не погашення усієї суми кредиту протягом 14 днів з моменту його отримання) строк кредитування продовжується ще на 90 днів, що й мало місце у даній справі, адже позичальник кредитні кошти та відсотки по кредиту протягом 14 днів з моменту укладення договору позивачу не повернула, чим продовжила строк кредитування та, відповідно, дала підстави кредитору нараховувати відсотки за користування кредитними коштами уже у збільшеному розмірі згідно п.3.8. Договору.
Отже апеляційні аргументи скаржника у справі підтвердилися при апеляційному перегляді, а висновки суду першої інстанції в частині вирішення спору за вимогами про стягнення заборгованості за відсотками по кредиту є такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.
Отже відповідні позовні вимоги у даній справі про стягнення заборгованості за відсотками по кредиту є обґрунтованими.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.02.2026 у даній справі слід скасувати в частині вирішення позовних вимог про стягнення відсотків по кредиту у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та прийняти постанову про задоволення вказаних позовних вимог, а також скасувати в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Таким чином сума кредитної заборгованості відповідача, яка має бути стягнута на користь позивача, становить 20 869,80 грн, що складається з 7 000 грн за тілом кредиту та 13 869,80 грн за відсотками за користування кредитними коштами.
На підставі положень ст.141 ЦПК України у зв`язку із задоволенням позовних вимог у справі з відповідача на користь позивача слід стягнути 6056 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій.
Надаючи оцінку вимогам позивача про відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн та в апеляційному суді в сумі 4 000 грн, апеляційний суд враховує таке.
Частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Такі висновки містяться в додатковій постанові ВП ВС від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц. Крім того, аналогічні висновки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу зі складністю справи та обсягом фактично наданих адвокатом послуг містяться в додатковій постанові ВС від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18.
Враховуючи обсяг правничої допомоги позивачу при розгляді цієї справи апеляційним судом, підтверджений наданими доказами, предмет спору про стягнення кредитного боргу в загальному розмірі 20 869,80 грн, а також те, що правова позиція позивача сформована при розгляді справи судом першої інстанції та потреби у додатковому збиранні доказів та правовому аналізі обставин справи на стадії її апеляційного перегляду не має, апеляційний суд вважає, що розмір витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції, які мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідача, слід визначити в сумі 2000,00 грн, а в апеляційному суді – 1000 грн, що відповідає засадам співмірності зі складністю справи, ціною позову та обсягом наданих адвокатом послуг, а також критеріям розумності та справедливості. 
Отже подана представником позивача апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

у х в а л и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.02.2026 у даній справі – змінити, скасувавши в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитними коштами та вирішення питання про відшкодування судових витрат.
Позовні вимоги ТОВ «Кошельок» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитним коштами – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» заборгованість за договором № 3440309986-560774 від 27.12.2021 по відсоткам у сумі 13 869,80 грн.
Остаточно визначити, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» у даній справі підлягає загальна сума кредитного боргу у розмірі 20 869,80 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кошельок» 6056 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи судами першої та апеляційної інстанцій, та 3000 грн витрат на правничу у судах першої та апеляційної інстанцій.
У решті заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 13.02.2026 у даній справі – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 21.04. 2026.

Суддя-доповідач   

Судді