Справа № 357/19550/25
1-кп/357/268/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.04.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження:
прокурор: ОСОБА_3 ,
захисник – адвокат: ОСОБА_4 ,
обвинувачений: ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Біла Церква, Київської області, кримінальне провадження № 12025111030002319 від 06.11.2025 за обвинуваченням:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівка Володарського району Київської області, громадянина України, не працюючого, неодруженого, із середньою-спеціальною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 18.08.2025 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 309, ст. 69 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт; 23.03.2026 Володарським районним судом Київської області за ч. 2 ст. 389, ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 10 днів обмеження волі,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, 

У С Т А Н О В И В:

До суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, а під час судового розгляду до суду надійшла угода про визнання винуватості. 
Судом встановлено, що відповідно до статті 12 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (далі по тексту – Закон), якою передбачено, що обіг наркотичних засобів, психотропних речовин, включених до таблиці I «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року № 770 (далі по тексту – Перелік), в тому числі і в тому числі і «4-СМС», включеного до таблиці І вказаного Переліку, допускається лише в цілях, передбачених статтями 15, 19 та 20 цього Закону, а саме: діяльність з культивування рослин, включених до таблиці I Переліку (ст. 15 Закону); використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у експертній і оперативно-розшуковій діяльності (ст. 19 Закону); діяльність з використання наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у наукових та навчальних цілях, яка дозволяється лише юридичним особам за наявності відповідної ліцензії (ст. 20 Закону).
Однак, в порушення вищевказаних вимог Закону, встановлено, що ОСОБА_5 06.11.2025 близько 16 год. 45 хв. перебуваючи поблизу гаражних приміщень по вул. Архипа Люльки в м. Біла Церква Київської області, на земельній ділянці незаконно придбав - знайшов пакет з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовою застібкою з вмістом кристалоподібної речовини білого кольору.
ОСОБА_5 усвідомлюючи та переконавшись, що знайдена ним речовина є психотропною речовиною, обіг якої заборонено - «4-СМС», оскільки в минулому мав досвід вживання психотропних речовин, залишив її при собі незаконно зберігати для власного вживання, без мети збуту та поклав вказаний пакет до шкарпетки на лівій нозі.
В подальшому, 06.11.2025 в період часу з 19 год. 17 хв. по 19 год. 34 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи по вул. Архипа Люльки в м. Біла Церква Київської області, був затриманий працівниками поліції за підозрою у зберіганні заборонених в обігу предметів чи засобів. У подальшому, під час особистого обшуку у ОСОБА_5 виявлено та вилучено пакет з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовою застібкою з вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – «4-СМС». Маса «4-СМС» в речовині становить 0,900 г, яку ОСОБА_5 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», незаконно придбав та зберігав при собі для власного вживання без мети збуту.
Дії обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 309 КК України, а саме за ознаками незаконного придбання та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею.
09.04.2026 відповідно до вимог ст. 471 КПК України, між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області – ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні та обвинуваченим ОСОБА_5 у присутності захисника – адвоката ОСОБА_4 , укладено угоду про визнання винуватості.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, розкаювався та визнав всі фактичні обставини, які викладені у формулюванні обвинувачення та від надання показань відмовився. Наполягав на затвердженні укладеної угоди від 09.04.2026.
Прокурор у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи. Також, вважав запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили слід продовжити та залишити тримання під вартою. 
Захисник у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.
За умовами цієї угоди сторони, а саме прокурор – ОСОБА_3 , та обвинувачений ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України та істотних для цього кримінального провадження обставин, обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість за ч. 2 ст. 309 КК України у зазначених діях. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_5 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Володарського районного суду від 23.03.2026 остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.
Покарання сторонами угоди визначено у відповідності до положень ст. ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, обставинами, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 , передбачені ст. 67 КК України відсутні.
Крім цього при призначенні покарання сторонами угоди враховані дані про особу обвинуваченого, а саме, що останній у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра на обліку не перебуває, раніше судимий, не одружений, не працевлаштований, має постійне місце проживання, яке співпадає з місцем реєстрації, у якого відсутні на утриманні члени сім`ї, які у розумінні Сімейного Кодексу України, являються учасниками сімейних правовідносин з останнім.
Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 може виконати взяті на себе за угодою зобов`язання, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених статтями 50, 65, 68 КК України, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Вирішуючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд зважає на таке. 
Згідно зі ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості.
Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.
Суд встановив, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином. При цьому суд з`ясував, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.
Також суд переконався, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Також суд встановив, що умови цієї угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.
Враховуючи наведене суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.
Крім того, відносно ОСОБА_5 ухвалою суду застосований запобіжний захід тримання під вартою на шістдесят днів.
Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 06.11.2025, встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12025111030002319 від 06.11.2025, ОСОБА_5 було затримано 06.11.2025 за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України.
Також, згідно протоколу затримання особи, обвинуваченої у вчиненні злочину від 06.03.2026, вбачається, що в ході судового розгляду кримінального провадження № 12025111030002319 від 06.11.2025, ОСОБА_5 було затримано 06.03.2026 о 17:30 за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 209 КК України. 
Таким чином, вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає зарахувати ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення 06.11.2025 (відповідно до протоколу затримання від 06.11.2025), а також з часу фактичного затримання, а саме з 17 год. 30 хв. 06.03.2026 по час набуття законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Відповідно до заявленого клопотання прокурора під час судових дебатів, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили, слід продовжити та залишити тримання під вартою, враховуючи наявність встановлених при судовому розгляді ризиків 
Долю речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України. 
Цивільний позов не заявлявся.
Процесуальні витрати - в межах обвинувачення за ч. 2 ст. 309 КК України підлягають стягненню у порядку статей 122, 124 КПК України.
Керуючись статтями 373, 374, 474, 475 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Угоду від 09.04.2026 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим  ОСОБА_5 , затвердити.
ОСОБА_5 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні по ч. 2 ст. 309 КК України, за якою призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 09.04.2026 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, з урахуванням положень ст. 72 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Володарського районного суду від 23.03.2026 остаточно призначити покарання  ОСОБА_5 у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.
Строк відбування покарання  ОСОБА_5 рахувати з дати набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення06.11.2025 (відповідно до протоколу затримання від 06.11.2025), та з часу фактичного затримання, а саме з 17 год. 30 хв. 06.03.2026 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, обвинуваченому  ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили.
Речові докази по справі, а саме: пакет з прозорого безбарвного полімерного матеріалу з пазовою застібкою з вмістом кристалоподібної речовини білого кольору, яка містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено – «4-СМС» масою 0.900 г, що згідно квитанції №1127 від 07.11.2025 зберігається в камері зберігання речових доказів Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, після вступу вироку в законну силу - знищити. 
На підставі статей 122-124 КПК України стягнути з  ОСОБА_5  на користь держави витрати на проведення судової експертизи у розмірі 3565,60 грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.
Обмеження права оскарження даного вироку визначені ст. 473 КПК України.
Крім того обвинуваченому роз`яснюються вимоги ст. 376 ч. 3 КПК України.

Суддя: ОСОБА_6