Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2026 року Справа№200/5214/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Загацької Т.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивача на посаду та не виплати позивачу грошового забезпечення за період з 12.08.2023 по 11.05.2025;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за час необґрунтованого перебування у розпорядженні командира за період з 12.08.2023 по 11.05.2025 в розмірі не меншому ніж мінімальне грошове забезпечення військовослужбовця з урахуванням військового звання та вислуги років позивача, з виплатою усіх складових грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), передбачених постановою Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення нарахування грошового забезпечення позивачу з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 05.05.2021 по 31.12.2021, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 (2270 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум;
- зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення, щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові додаткові види грошового забезпечення), інших виплат, які розраховуються з урахуванням посадового окладу, з 01.01.2022 по 05.10.2022, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, які визначити шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022 (2481 грн.), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно додатків 1 і 14 до постанови Кабінету Міністрів Україні "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" від 30.08.2017 № 704, та здійснити виплату різниці з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що позивач проходив військову службу у відповідача з 05.05.2021 по 11.05.2025, до 05.10.2022 обіймав посаду навідника 1 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , в період з 06.10.2022 по 11.05.2025 виведений у розпорядження командира, отримував мінімальні виплати (до 700 грн.). Водночас вказує, що позивач 11.08.2023 пройшов ВЛК та за 12.08.2023 повернувся на службу після лікування та вважає, що з цього дня мав бути призначений на посаду, але не пізніше 2 місяців з дня повернення. Розуміючи, що на посаду його призначати ніхто не планує, позивач пройшов співбесіду в іншій військовій частині та на адресу командира в/ч НОМЕР_1 направлений лист про можливість призначення на посаду кулеметника у в/ч НОМЕР_3 . Проте вказаний лист відповідач проігнорував, позивач проходив службу з серпня 2023 по березень 2024 без посади з отриманням грошового забезпечення в розмірі до 700 грн. З 22.03.2024 по 20.04.2025 позивач (без посади) був відряджений до військової частини НОМЕР_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка надавала до відповідача в/ч НОМЕР_1 довідки про участь позивача у заходах з оборони України, при цьому у вказаний період позивач отримував виключно додаткову грошову винагороду, але не отримував грошового забезпечення військовослужбовця, окрім розміру надбавки за вислугу років (25%)+окладу за військовим званням (530 грн.), що підтверджується грошовим атестатом, відповідь на запит відповідач не надав. Вважає, що обов`язок по виплаті грошового забезпечення не виконано, що є недопустимим та становить порушення прав військовослужбовця. Також вказує, що позивачу за період з 05.05.2021 по 05.10.2022 не повністю виплачене грошове забезпечення. Розрахунок здійснювався з урахуванням прожиткового мінімуму на 01.01.2018, тоді як слід застосовувати прожитковий мінімум на 01 січня року, в якому були нарахування. Таке правове регулювання діє з 29.01.2020.
Відповідач позовну заяву не визнав. У відзиві вказує, що у зв`язку з довготривалим лікуванням, визнання солдата ОСОБА_1 обмежено придатним до військової служби та у зв`язку з довготривалим перебуванням у відрядженні, солдата ОСОБА_1 було виведено у розпорядження командира частини та виплачувалося грошове забезпечення у розмірі, передбаченому Наказом МОУ № 260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам». Підстав для проведення перерахунку грошового забезпечення за час перебування у розпорядженні командира частини немає. Також вказує, що згідно з Постановою КМУ № 704 (в редакції Постанови КМУ № 103), розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є стала величина – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений Законом на 01.01.2018, а мінімальна заробітна плата (чи її частина) для розрахунків розмірів цих окладів не застосовується. Отже, відсутні підстави застосовувати при визначенні складових грошового забезпечення п. 4 Постанови КМУ від 30.08.2017 № 704, відповідно до якого розміри окладів за військовим званням військовослужбовців визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року Тому у військовій частині НОМЕР_1 відсутні підстави для проведення відповідного перерахунку грошового забезпечення (щомісячні основні види грошового забезпечення) Позивача за період з 05.05.2021 по 05.10.2022.
За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями Донецького окружного адміністративного суду справа передана на розгляд судді Давиденко Т.В.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 23.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі.
12.12.2025 у зв`язку з перебуванням судді Давиденко Т.В на лікарняному проведений повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, за результатами якого справа передана на розгляд судді Загацькій Т.В.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 прийнято до провадження адміністративну справу №200/5214/25. Питання дотримання позивачем строку звернення до адміністративного суду, а в разі, якщо такий строк пропущено, поважності причин його пропуску та наявності підстав для його поновлення, визначено вирішити на стадії судового розгляду після встановлення відповідних фактичних обставин.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 18.12.2025 позовну заяву було залишено без руху.
Представником позивача подано до суду заяву на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.
Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 26.12.2025 продовжено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив:
Позивач - ОСОБА_1 , громадянин України (паспорт № НОМЕР_5 ) проходив військову службу з 05.05.2021 (наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 05.05.2021 №121) по 11.0.5.2025 (наказ командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.05.2025 №131).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 № 166, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у шпиталь до військової частини НОМЕР_6 № 1 ( АДРЕСА_1 ).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2023 № 177, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув та приступив до виконання службових обов`язків. зі шпиталю з військової частини НОМЕР_6 .
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2023 № 183, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у до Національного військово-медичного клінічного центру “Головний військовий клінічний госпіталь” (м. Київ).
Відповідно до Довідки ВЛК від 11.08.2023 №1511/2, солдата ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2023 № 225, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув та приступив до виконання службових обов`язків. зі шпиталю з Національного військово-медичного клінічного центру “Головний військовий клінічний госпіталь” (м. Київ).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2023 № 299, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у щорічну основну відпустку за 2023 рік.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2023 № 312, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув з щорічної основної відпустки.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 № 5, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у щорічну основну відпустку за 2024 рік.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 № 22, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув з щорічної основної відпустки.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 № 82, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у відрядження з 22.03.2024 до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) до окремого розпорядження з 22.03.2024 на виконання рішення Головнокомандувача Збройних Сил України.
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2025 № 122, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув з відрядження військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ).
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2025 № 131, солдата ОСОБА_1 з 11.05.2025 виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.
До матеріалів справи також було долучено лист ВЧ НОМЕР_3 від 02.09.2023 №3924, який адресований командиру ВЧ НОМЕР_1 , де вказано, що командування військової частини НОМЕР_3 не заперечує проти подальшого проходження військової служби солдата ОСОБА_1 на вакантній посаді кулеметника взводу охорони роти охорони військової частини НОМЕР_3 , ВОС-101627А, шпк „солдат”, штат 33/064(01), посадовий оклад по 4 тарифному розряду. Просить оформити необхідні документи встановленим порядком.
Також, з наданих архівних відомостей про грошове забезпечення позивача, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням, як складових грошового забезпечення військовослужбовців, що проходять військову службу, є розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений Законом на 01.01.2018. 
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону №2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (частина перша статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Частиною другою та третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За змістом абзацу 1 частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197, затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України (надалі - Порядок №260), який застосовується з дня набрання чинності постановою КМУ №704.
Згідно з пунктом 2 розділу I Порядку №260 грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 8 розділу I Порядку №260 визначено, що грошове забезпечення виплачується в межах асигнувань, передбачених у кошторисі військової частини на грошове забезпечення військовослужбовців.
Грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види - в поточному місяці за минулий; одноразові додаткові види - в місяці видання наказу про виплату або в наступному після місяця, в якому наказом оголошено про виплату (з урахуванням вимог Бюджетного кодексу України).
Грошове забезпечення виплачується за місцем перебування військовослужбовців на грошовому забезпеченні на підставі наказу командира (начальника, керівника) (далі - командир).
Грошове забезпечення командиру військової частини виплачується за місцем перебування на грошовому забезпеченні на підставі наказу вищого командира за підпорядкованістю.
Абзацами 1 - 4 пункту 9 розділу I Порядку №260 передбачено, що виплата грошового забезпечення за останніми займаними посадами зберігається за час відряджень, а також надання оплачуваних відповідно до чинного законодавства України відпусток.
Грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я) (далі - відпустка для лікування у зв`язку з хворобою), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства.
Виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 16.05.2024 справа №520/16191/23.
Питання виплати грошового забезпечення у період перебування у розпорядженні або звільнення від посад врегульовано Розділом XXVIII Порядку № 260.
Пункт 1 розділу XXVIII Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), зарахованим у розпорядження відповідних командирів або звільненим від посад, виплачується в розмірі грошового забезпечення, яке військовослужбовці отримували за займаними посадами до зарахування в розпорядження, але не більше ніж два місяці.
Такий порядок виплати грошового забезпечення не стосується військовослужбовців, зарахованих у розпорядження посадових осіб (які мають право призначення на посади) відповідно до підпунктів 12-1 та 13 пункту 116, а також пункту 122 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008.
Час перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, тимчасового виконання обов`язків (але не більше ніж два місяці) за вакантною посадою, перебування під вартою (цілодобовим домашнім арештом) виключається із загального періоду перебування в розпорядженні.
Грошове забезпечення військовослужбовцямпісля перебування у розпорядженні понад два місяці виплачується в розмірі окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років,за винятком випадків продовження строків виплати за рішенням Міністра оборони України. (пункт 6 розділу XXVIII Порядку №260).
Грошове забезпечення військовослужбовців під час перебування у розпорядженні підлягає перерахунку в разі набуття права на збільшення розмірів окладу за військовим званням та надбавки за вислугу років, а також змін у нормах грошового забезпечення. (пункт 7 розділу XXVIII Порядку №260)
Отож, саме Розділом XXVIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, унормовано питання виплати грошового забезпечення позивачу у період перебування його у розпорядженні.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.07.2023 справа №640/2358/20.
З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.06.2023 № 166, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у шпиталь до військової частини НОМЕР_6 № 1 ( АДРЕСА_1 ); Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.06.2023 № 177, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув та приступив до виконання службових обов`язків зі шпиталю з військової частини НОМЕР_6 ; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.07.2023 № 183, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у до Національного військово-медичного клінічного центру “Головний військовий клінічний госпіталь” (м. Київ); відповідно до Довідки ВЛК від 11.08.2023 №1511/2, солдата ОСОБА_1 визнано обмежено придатним до військової служби; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 13.08.2023 № 225, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув та приступив до виконання службових обов`язків зі шпиталю з Національного військово-медичного клінічного центру “Головний військовий клінічний госпіталь” (м. Київ); відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 24.10.2023 № 299, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у щорічну основну відпустку за 2023 рік.; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 06.11.2023 № 312, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув з щорічної основної відпустки.; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2024 № 5, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у щорічну основну відпустку за 2024 рік.; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.01.2024 № 22, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув з щорічної основної відпустки.; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 20.03.2024 № 82, солдата ОСОБА_1 вважати таким, що вибув у відрядження з 22.03.2024 до військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ) до окремого розпорядження з 22.03.2024 на виконання рішення Головнокомандувача Збройних Сил України; відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2025 № 122, солдата ОСОБА_1 вважати таким прибув з відрядження військової частини НОМЕР_4 ( АДРЕСА_2 ); відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.05.2025 № 131, солдата ОСОБА_1 з 11.05.2025 виключити зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, вважати таким, що справи та посаду здав і вибув до нового місця служби.
На підставі вищенаведених наказів, які є дійсними, у зв`язку з довготривалим лікуванням, визнання позивача обмежено придатним до військової служби та у зв`язку з довготривалим перебуванням у відрядженні, позивача було виведено у розпорядження командира частини та виплачувалося грошове забезпечення у розмірі, передбаченому Наказом МОУ №260 від 07.06.2018 «Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам».
При цьому, доказів оскарження таких наказів до матеріалів справи не надано.
Враховуючи викладене, суд відхиляє доводи позивача про невірний порядок обрахунку його грошового забезпечення, оскільки такі твердження не узгоджуються з положеннями Порядку №260.
Слід також врахувати, що за приписами абзацу 2 пункту 8 розділу 1 Порядку грошове забезпечення виплачується: щомісячні основні та додаткові види в поточному місяці за минулий.
У даній частині відповідач діяв в рамках законодавства.
Враховуючи вищезазначене, доводи позивача про неправомірну бездіяльність відповідача щодо не призначення позивача на посаду та не виплати позивачу грошового забезпечення за період з 12.08.2023 по 11.05.2025 не ґрунтуються на вказаних нормах законодавства. 
Більш того, позивач просить визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не призначення позивача на посаду. Проте, позивач не зазначає дату з якої необхідно призначити його на посаду та не визначає таку посаду. Суд зазначає, що обов`язок по визначенню (формулюванню) позовних вимог, з якими особа звертається до суду за захистом своїх прав на етапі подання позовної заяви процесуальним законодавством покладено саме на позивача, саме для цього законодавцем визначені вимоги до позовної заяви, що міститься в статті 160 КАС України.
Щодо непроведення нарахування грошового забезпечення (основних та додаткових видів) у період з 05.05.2021 по 05.10.2022 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, суд зазначає наступне.
Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", Постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова №704), Законом України від 06.12.2016 №1774-VІІІ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України".
Положеннями частини 4 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Первинною редакцією пункту 4 Постанови №704 установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" (далі - Постанова №103) внесено зміни до пункту 4 Постанови №704 та викладено його у наступній редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14."
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18 визнано протиправним та скасовано п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб".
Відповідно до частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, з 29.01.2020 відновлено чинність пункту 4 Постанови №704 у первинній редакції до внесення змін Постановою №103.
Разом з тим, пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" №1774-VIII від 06.12.2016, який набрав чинності 01.01.2017, установлено, що після набрання чинності цим Законом мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат.
Таким чином, з 29.01.2020 військовослужбовці набули право на обчислення посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови №704.
Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 №481 "Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704" внесено зміни до пункту 4 Постанови №704 та викладено його у наступній редакції: "Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14."
Змінена редакція пункту 4 Постанови №704 набрала чинності з 20.05.2023.
Враховуючи викладені обставини справи та з урахуванням положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд задовольняє у цій частині адміністративний позов шляхом покладення на відповідача обов`язку перерахувати грошове забезпечення позивача за період з 05.05.2021 по 05.10.2022 відповідно до пункту 4 Постанови №704 у редакції, що була чинною у період з 29.01.2020 до 19.05.2023 включно.
У відповідності до частини 2 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Отже, відповідачем має бути здійснений перерахунок усіх видів грошового забезпечення позивача, що охоплюються частиною 2 статті 9 Закону України від 20.12.1991 №2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", а також компенсаційних виплат за період, що визначений судом та позивачем у поданій позовній заяві.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених вимог не спростовують. При цьому, згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява №4909/04, відповідно до п. 58 якого Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav.Spain) від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п.29).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з частиною 4,6 статті 77 КАС України докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, проаналізувавши обставини справи, з урахуванням нормативного регулювання спірних правовідносин, суд дійшов висновку про позову задоволення позовних вимог частково.
Щодо строків звернення до суду.
Частиною 1 статті 121 КАС України встановлено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Відповідно до частини 3 ст. 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Разом з цим, суд зазначає, що Рішенням Конституційного Суду України від 11.12.2025 №1-р/2025 визнано неконституційною частину 1 статті 233 Кодексу законів про працю України (КЗпП), яка встановлювала тримісячний строк для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних виплат.
Відтак, у вказаних спорах застосуванню підлягає редакція частини другої статті 233 КЗпП України, чинна до змін, внесених згідно із Законом України від 01.07.2022 № 2352-IX, відповідно до якої, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Зважаючи на вищевикладене, позивачем не пропущено строк звернення до суду з цим позовом.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору та не поніс судових витрат, у зв`язку з чим суд не стягує судові витрати із відповідача на користь позивача.
Керуючись статтями 2, 77, 139, 241, 243-246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , АДРЕСА_3 ) до військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_8 , АДРЕСА_4 ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 , що виразилась у незастосуванні чинної у період з 05.05.2021 по 05.10.2022 редакції пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" при нарахуванні та виплаті грошового забезпечення ОСОБА_1 .
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату усіх видів грошового забезпечення та компенсаційних виплат ОСОБА_1 за період з 05.05.2021 по 05.10.2022 із застосуванням посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями, обчислених у відповідності до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", у редакції чинній у зазначений період, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом станом на 1 січня календарного року (Законом України від 15.12.2020 №1082-ІХ «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01.01.2021 за період з 05.05.2021 до 31.12.2021 включно, Законом України від 02.12.2021 №1928-ІХ «Про Державний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 за період з 01.01.2022 до 05.10.2022), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Повне судове рішення складено 02.03.2026.
Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя Т.В.Загацька