ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/18733/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів: Іванова С.М., Чередниченка В.Є., 
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року (суддя Луніна О.С.) в справі № 160/18733/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_2 ) про:
визнання протиправною бездіяльності щодо не розгляду та неприйняття рішення за його заявою про внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП з відображенням інформації щодо зняття (виключення) його з військового обліку (присвоєння статусу «невійськовозобов`язаний»);
зобов`язання розглянути заяву 02 червня 2025 року про внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП з відображенням інформації щодо зняття (виключення) його з військового обліку (присвоєння статусу «невійськовозобов`язаний») та внести дані про його зняття (виключення) з військового обліку (присвоєння йому статусу «невійськовозобов`язаний») в реєстри територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення, ухваливши нове про задоволення позову.
Звертає увагу, що при вирішенні спору судом першої інстанції не надано належної правової оцінки посиланням позивача на те, що право громадянина на виконання щодо нього встановлених законом гарантій, а саме на виключення його з військового обліку, тобто на належне документальне оформлення такого виключення, не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за здійснення процедури виключення осіб з військового обліку.
Повторне взяття його на військовий облік на підставі нових законів, який вже був виключений з обліку остаточно 26.11.1999 року, є дією, яка погіршує його існуюче становище та буде обмеженням його конституційних прав і свобод. 
Взяття на його облік фактично було здійснено у 2024 році, однак в документах зазначено, що взяття на облік відбулось раніше, на що суд першої інстанції не звернув уваги.
Судом першої інстанції не зроблено жодного посилання на норми закону, якими відповідач повинен був керуватись під час повторного взяття ОСОБА_1 на облік та зміни його статусу на «військовозобов`язаний». 
Він не належить до жодної з зазначених у ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» категорій, зокрема не є військовозобов`язаним, не перебуває в запасі, оскільки виключений з обліку у 1999 році на підставі ст. 37 ч. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (згідно зі ст. 40 «а» наказу МОУ №2-1994 р. прот № 1 від 12.09.2001 року), з наявністю підтверджуючих документів. 
Оскільки позивач ОСОБА_1 відноситься до категорії осіб, непридатних до військової служби, є підстави для внесення відомостей про виключення позивача з військового обліку у зв`язку із визнанням непридатними до військової служби у розумінні приписів пункту 3 частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ (в редакції, чинній станом на проставлення відмітки у військовому квитку).
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 10.04.2025р. звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою в якій просив внести VIN-коду до реєстру “Оберіг” для відповідності даних застосунку “Резерв+”.
В адвокатському запиті до ІНФОРМАЦІЯ_3 представник позивача просив внести зміни в реєстр військовозобов`язаних “Оберіг” щодо наявності VIN-коду ОСОБА_1 .
Заявою від 02.06.2025 р. позивач просив ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно нього як особи, що виключена з військового обліку, та є не військово зобов`язаною особою та надати відповідне підтвердження.
Відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_1 позивача зараховано у запас 24.12.1996р. за ст. 15 п. 5 ЗУ “Про ВО і ВС” (військовий обов`язок і військову службу).
Відповідно до листа від 15.09.2024 р. 4/8942/2 начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 адресований позивачу, зазначено, що ОСОБА_1 як особа, яка прибула після відбування покарання з установ виконання покарань, повинен стати на військовий облік військовозобов`язаних осіб, ВІН – код може бути вклеєний та вписаний до військово-облікового документу лише при особистому зверненні громадянина ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для зобов`язання відповідача внести дані громадянина України ОСОБА_1 про його зняття (виключення) з військового обліку (присвоєння йому статусу “невійськовозобов`язаний”) в реєстри територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, оскільки позивач не відноситься до кола осіб, визначених в ч. 6 ст. 37 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Встановивши, що позивач звернувся до відповідача 02.06.2025р. із заявою з проханням внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно нього як особи, що виключена з військового обліку та є не військово зобов`язаною особою, а відповідачем не надано належних доказів розгляду заяви та направлення відповіді позивачу, суд першої інстанції вважав, що відповідачем не підтверджено належними та допустимими доказами, що ним була надана відповідь на заяву позивача від 02.06.2025р., тобто відповідачем вчинено протиправну бездіяльність щодо нерозгляду та неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 про внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП.
Разом з тим, суд першої інстанції зазначив, що оскільки встановлено відсутність у позивача права на зняття, виключення його з військового обліку (присвоєння йому статусу “невійськовозобов`язаний”), задоволення позовної вимоги про зобов`язання відповідача розглянути заяву 02.06.2025 року про внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП з відображенням інформації щодо зняття (виключення) з обліку ОСОБА_1 з військового обліку (присвоєння статусу “невійськовозобов`язаний”) не призведе до жодних правових змін для позивача.
Суд визнає висновок суду першої інстанції обґрунтованим, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 призовною комісією Інгулецького р-ну зарахований у запас 24.12.1996 року за ст. 15 п. 5 ЗУ “Про ВО і ВС” (військовий обов`язок і військову службу”). 
Графа « 14» тимчасового посвідчення військовозобов`язаного ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 містить запис наступного змісту: « 26.11.1999 року виключений з військового обліку військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_5 ст. 37 ч.5 п. «г» - виключенню з військового обліку у військових комісаріатах підлягають громадяни які були засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжких злочинів.».
ОСОБА_1 10 квітня 2025 року звернувся до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про внесення VIN-коду до реєстру «Оберіг» для відповідності даних застосунку «Резерв+».
В адвокатському запиті до ІНФОРМАЦІЯ_4 представник позивача просив внести зміни в реєстр військовозобов`язаних « ІНФОРМАЦІЯ_6 » щодо наявності VIN-коду ОСОБА_1 .
Заявою від 02 червня 2025 року позивач просив ІНФОРМАЦІЯ_2 внести відомості до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів стосовно нього як особи, що виключена з військового обліку, та є не військовозобов`язаною особою та надати відповідне підтвердження.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі – Закон № 2232-ХІІ), частиною першою статті 1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Частиною третьою статті 1 Закону № 2232-ХІІ передбачено, що військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
За приписами частини сьомої статті 1 Закону № 2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Частиною дев`ятою статті 1 Закону № 2232-ХІІ встановлено, що щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії: допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік; призовники - особи, які взяті на військовий облік; військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави; резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
(...)
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку. Форма, порядок оформлення (створення) та видачі військово-облікового документа для призовників, військовозобов`язаних та резервістів визначаються Кабінетом Міністрів України, а для військовослужбовців - відповідно Міністерством оборони України, Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, розвідувальними органами України, Управлінням державної охорони України та Державною службою спеціального зв`язку та захисту інформації України.
З 24 лютого 2022 року відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено режим воєнного стану, який діє й на час апеляційного перегляду справи. 
Як вказано вище, позивач 26 листопада 1999 року виключений з військового обліку саме на підставі пункту г) частини п`ятої статті 37 Закону як особа, яка була засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину. 
Згідно з пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-XII в редакції, чинній до 18 травня 2024 року, виключенню з військового обліку у районних (міських) військових комісаріатах (військовозобов`язаних Служби безпеки України у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних Служби зовнішньої розвідки України у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, зокрема, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» від 11 квітня 2024 року № 3633-IX (далі - Закон № 3633-ІХ), який набрав чинності 18 травня 2024 року, виключено пункт 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ.
Відповідно до частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин (час призову на військову службу за мобілізацією), виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які: 
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
У громадянина, якого виключено з військового обліку відповідно до пунктів 3 та 4 цієї частини, військово-обліковий документ не вилучається. До військово-облікового документа громадянина вносяться дані про виключення із військового обліку.
Відтак, з 18 травня 2024 року не передбачено виключення з військового обліку осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин, установлено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних підлягають громадяни України :
які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву;
призовники, які пройшли базову загальновійськову підготовку з додержанням умов, передбачених статтею 10-1 цього Закону;
які припинили альтернативну (невійськову) службу в разі закінчення строку її проходження або достроково відповідно до Закону України "Про альтернативну (невійськову) службу" та підлягають взяттю на військовий облік військовозобов`язаних;
військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання;
які набули громадянство України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних;
зняті з військового обліку Збройних Сил України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України відповідно за рішенням Міністерства оборони України, Служби безпеки України, розвідувальних органів України;
які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від направлення для проходження базової військової служби;
які досягли 25-річного віку під час перебування на військовому обліку призовників;
які звільнені із служби у військовому резерві та не досягли граничного віку перебування в запасі;
які старші 25 років і раніше не перебували на військовому обліку;
які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань;
призовники, які отримали спеціальні звання рядового, сержантського, офіцерського (начальницького) складу;
жінки з дотриманням умов, передбачених частиною одинадцятою статті 1 цього Закону;
які отримали військові звання офіцерського складу після проходження військової підготовки за програмою підготовки офіцерів запасу;
Порядок організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року № 1487 (далі - Порядок №1487).
Відповідно до пункту 79 Порядку №1487 районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, зокрема, організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці, здійснюють взяття, зняття або виключення з військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів у випадках, передбачених законодавством.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року № 560 затверджено Порядок проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, пунктом 4 якого передбачено, що на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані, зокрема:
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ.
Відтак, діючими на час виникнення правовідносин правилами призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період установлено, що особи, які раніше були засуджені за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Отже, після набрання чинності Законом № 3633-ІХ громадяни України, які раніше перебували на військовому обліку та були виключені з військового обліку військовозобов`язаних на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ у редакції, чинній до 17 травня 2024 року, можуть бути взяти на військовий облік військовозобов`язаних, оскільки відпала підстава, за якою їх було виключено з військового обліку.
Основним доводом апелянта є протиправність повторного взяття його на військовий облік на підставі нових законів, оскільки після виключення з військового обліку він втратив статус військовозобов`язаного, на нього не поширюються закони про військовий обов`язок та військову службу. 
Надаючи оцінку таким доводам апелянта, суд зауважує, що ці доводи виходить за межі предмету доказування, позаяк предметом доказування є питання не розгляду та неприйняття рішення за заявою позивача про внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП з відображенням інформації щодо зняття (виключення) з обліку позивача з військового обліку (присвоєння статусу «невійськовозобов`язаний»), а також наявності підстав для зобов`язання відповідача розглянути заяву 02.06.2025 року про внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП з відображенням інформації щодо зняття (виключення) позивача з військового обліку (присвоєння статусу «невійськовозобов`язаний») та внесення даних про його зняття (виключення) з військового обліку (присвоєння йому статусу «невійськовозобов`язаний») в реєстри територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Тоді як доводи апелянта фактично стосуються правомірності дій ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині поновлення позивача на військовому обліку як військовозобов`язаного.
При цьому правомірність дій ІНФОРМАЦІЯ_4 в частині поновлення позивача на військовому обліку як військовозобов`язаного не є предметом цього позову та, відповідно, не є предметом доказування в цій справі.
Частиною другою статті 9 КАС України унормовано, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. 
Відповідно до частини третьої статті 9 КАС України кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. 
Отже, враховуючи принцип диспозитивності, суд не може надавати оцінку наведеним позивачем в обґрунтування доводів апеляційної інстанції обставинам (протиправності поновлення на військовому обліку) як таким, що виходять за межі предмету доказування.
При цьому судом не встановлено підстав для виходу за межі позовних вимог.
Зважаючи на те, що питання внесення відомостей до реєстрів ТЦК та СП з відображенням інформації щодо зняття (виключення) позивача з військового обліку (присвоєння статусу «невійськовозобов`язаний») напряму залежить від правомірності поновлення позивача на військовому обліку як військовозобов`язаного, а правомірність поновлення позивача на військовому обліку як військовозобов`язаного не є предметом цього позову, а також відсутнє судове рішення про визнання протиправними дій про поновлення позивача на військовому обліку, суд відхиляє наведені вище доводи апелянта.
Відповідно суд погоджує висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року в справі № 160/18733/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 грудня 2025 року в справі № 160/18733/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 04 березня 2026 року та відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 04 березня 2026 року.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва 

суддя С.М. Іванов 

суддя В.Є. Чередниченко