УХВАЛА

16 квітня 2026 року 
м. Київ
cправа № 916/1522/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Кролевець О. А. - головуючий, Мамалуй О. О., Студенець В. І.,
за участю секретаря судового засідання - Грабовського Д. А.
та представників:
позивача - Жегулін Ю. М., Іващенко В. О.
відповідача 1 - не з`явився
відповідача 2 - не з`явився
відповідача 3 - Ковальчук А. Г.
відповідача 4 - не з`явився
відповідача 5 - не з`явився
відповідача 6 - не з`явився
відповідача 7 - не з`явився
відповідача 8 - не з`явився
відповідача 9 - не з`явився
відповідача 10 - не з`явився
відповідача 11 - не з`явився
відповідача 12 - не з`явився
відповідача 13 - не з`явився
відповідача 14 - Кінько О. В.
відповідача 15 - не з`явився
відповідача 16 - не з`явився
відповідача 17 - не з`явився
відповідача 18 - не з`явився
третьої особи - не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
про відвід судді Студенця В. І. від розгляду справи
у справі № 916/1522/22
за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб
до 1) ОСОБА_1 ; 2) ОСОБА_2 ; 3) ОСОБА_3 ; 4) ОСОБА_4 ; 5) ОСОБА_5 ; 6) ОСОБА_6 ; 7) ОСОБА_7 ; 8) ОСОБА_8 ; 9) ОСОБА_9 ; 10) ОСОБА_10 ; 11) ОСОБА_11 ; 12) ОСОБА_12 ; 13) ОСОБА_13 ; 14) ОСОБА_14 ; 15) ОСОБА_15 ; 16) ОСОБА_16 ; 17) ОСОБА_17 ; 18) ОСОБА_18 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача -  ОСОБА_19 
про стягнення 421 328 953,48 грн

ВСТАНОВИВ:
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 та ОСОБА_18 про стягнення 421 328 953,48 грн шкоди.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 змінено, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції постанови.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою в якій просить скасувати постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 і рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 в частині відмови в задоволенні позову з причин пропуску позовної давності та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Ухвалою Верховного Суду від 09.03.2025 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 14.01.2026 і рішення Господарського суду Одеської області від 18.07.2024 у справі № 916/1522/22. Призначено розгляд справи у судовому засіданні на 16.04.2026 об 11:30 у приміщенні Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду.
У зв`язку із запланованим відрядженням суддів Баранця О. М. і Вронської Г. О., склад судової колегії суду касаційної інстанції змінився, що підтверджується протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026.
Так, згідно зазначеного протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.04.2026, справу № 916/1522/22 передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі: Кролевець О. А. - головуючий, Мамалуй О. О., Студенець В. І.
15.04.2026 до Верховного Суду від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надійшла заява про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Студенця В. І. від розгляду справи № 916/1522/22 на підставі пункту 5 частини першої статті 35 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до частини третьої статті 38 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) відвід повинен бути вмотивованим і заявленим протягом десяти днів з дня отримання учасником справи ухвали про відкриття провадження у справі, але не пізніше початку підготовчого засідання або першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Після спливу вказаного строку заявляти відвід (самовідвід) дозволяється лише у виняткових випадках, коли про підставу відводу (самовідводу) заявнику не могло бути відомо до спливу вказаного строку, але не пізніше двох днів з дня, коли заявник дізнався про таку підставу.
Відповідно до статті 39 ГПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.
Частиною другою цієї статті ГПК України передбачено, що питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.
Так, згідно з пунктом 5 частини першої статті 35 ГПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до вказаних норм Господарського процесуального кодексу України на учасника справи, яким заявлено відвід судді на підставі пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України, покладається обов`язок в заяві про відвід зазначити мотиви відводу.
В обґрунтування поданого відводу заявник стверджує про наявність обставин, які свідчать про необ`єктивність, упередженість і небезсторонність судді Студенця В. І.
Так заявник зазначає, що суддями Верховного Суду було здійснено розгляд значної кількості судових справ за позовами Фонду гарантування, щодо притягнення до відповідальності колишніх керівників, посадових, пов`язаних осіб неплатоспроможних банків, які подані у зв`язку із нанесенням ними шкоди (збитків) банку, на підставі неналежного виконанням ними своїх фідуціарних обов`язків.
При цьому, суддя Верховного Суду Студенець В. І. є постійними учасником судових колегій під час розгляду Верховним Судом позовних заяв Фонду.
На переконання заявника в судді Верховного Суду Студенця В. І. вже склались певні суб`єктивні внутрішні переконання щодо правовідносин, які виникли між Фондом та відповідачами (посадовими особами ПАТ "ФІНРОСТБАНК"), що може зашкодити всебічному, повному, неупередженому та об`єктивному розгляду справи та прямо суперечить ст.7 ГПК (рівність перед законом і судом), ст.13 ГПК (змагальність сторін), ст.14 ГПК (диспозитивність господарського судочинства).
Зазначені обставини викликають у Фонду гарантування обґрунтовані сумніви у можливості безстороннього неупередженого та об`єктивного розгляду справи цим складом Верховного Суду, зважаючи на те, що суддя Студенець В. І. входив до складу колегій суддів, зокрема у справах № 910/9833/21, № 910/4149/21, № 910/12955/20, № 916/1489/22, № 904/3867/21, № 910/13722/22, № 910/10354/21, аналіз яких свідчить, що суддя Верховного Суду Студенець В. І. системно висловлює окрему думку в якій не погоджується із правовими висновками викладеними в постановах Верховного Суду в справах де задоволено позови Фонду гарантування або ж скасовує рішення на користь Фонду гарантування, вибірково застосовуючи судову практику.
Зазначені, за доводами Фонду, дії в сукупності вказують на формування у судді заздалегідь упередженого ставлення до позовів Фонду гарантування, що робить неможливим розгляд справи неупередженим судом. Станом на сьогодні немає жодного судового рішення, яке було б ухвалено вказаним суддею, яким би позовні вимоги Фонду гарантування були задоволені, або залишено в силі рішення судів попередніх інстанцій про задоволення вимог Фонду гарантування. На постійній основі останній заявляє окремі думки, не погоджуючись із рішеннями своїх колег про правильність та законність задоволення вимог Фонду.
Фонд стверджує, що суддя Верховного Суду Студенець В. І. під час здійснення правосуддя в інших судових справах про які зазначено вище, неодноразово висловлювали свою незгоду з правовими позиціями своїх колег та, як виглядає, прямо протидіє задоволенню позовних вимог Фонду гарантування, незважаючи на існування правових висновків Верховного Суду на користь Фонду (в тому числі Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо корпоративних спорів‚ корпоративних прав та цінних паперів Касаційного господарського суду) у аналогічних судових справах, повністю ігноруючи їх.
З огляду на наведене, з метою забезпечення довіри учасників справи № 916/1522/22 до судових рішень, Фонд гарантування вважає, що наявна необхідність задоволення його заяви про відвід судді Верховного Суду Студенця В. І. від розгляду цієї справи.
Так Верховний Суд зазначає, що наведені Фондом обставини, які на його думку, у розумінні пункту 5 частини першої статті 35 ГПК України викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді Студенця В. І., є безпідставними.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 35 ГПК України.
Відповідно до частини першої статті 35 ГПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:
1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;
2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання, або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;
3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;
4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;
5) є інші обставини, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.
Відповідно до частини першої, другої статті 48 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.
Частиною четвертою статті 11 ГПК України та статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Як зазначає Європейський суд з прав людини, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").
Стаття 6 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії").
Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення ЄСПЛ у справі "Хаушильд проти Данії").
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини наявність безсторонності згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (пункт 49 рішення ЄСПЛ у справі "Білуха проти України").
У пункті 52 цього ж рішення щодо об`єктивного критерію зазначено, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Європейський суд з прав людини зазначив, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Булут проти Австрії" від 22.02.1996, у справі "Томан проти Швейцарії" від 10.06.1996). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.
При цьому, особиста безсторонність суду, як суб`єктивний критерій, презюмується, поки не надано доказів протилежного (пункт 50 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Білуха проти України" від 09.11.2006).
Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункти 29, 31 рішення Європейського суду з прав людини "Газета "Україна-центр" проти України" від 15.07.2010).
ГПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді. 
При цьому, згідно з частиною четвертою статті 35 ГПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу
Верховний Суд наголошує, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами або обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.
Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно подати докази фактичної наявності упередженості судді для відводу його від справи, оскільки презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.
Метою відводу судді або складу суду є уникнення будь-яких ситуацій, які б свідчили про зацікавленість у розгляді справи, впливали на об`єктивність під час оцінки обставин справи та прийняття у ній рішення.
Оцінивши доводи, які викладені в заяві про відвід судді Студенця В. І., враховуючи положення статті 35 ГПК України, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що заявлений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відвід судді Студенця В. І. від розгляду справи № 916/1522/22 є необґрунтованим. Доводи, що викладені у заяві базуються виключно на декларативних припущеннях, а також незгодою з ухваленими цим суддею судовими рішеннями (та висловленими окремими думками) під час розгляду подібних справ.
За змістом частини третьої статті 39 ГПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.
Оскільки Суд вважає заявлений Фондом гарантування вкладів фізичних осіб відвід необґрунтованим, а також враховуючи зміну складу суду у цій справі 13.04.2026, питання про відвід судді Студенця В. І. у справі № 916/1522/22 має бути вирішено суддею, визначеним у порядку частини першої статті 32 ГПК України.
Керуючись статтями 35, 38, 39, 234 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
1. Заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відвід судді Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Студенця В. І. у справі № 916/1522/22 визнати необґрунтованою.
2. Матеріали справи № 916/1522/22 передати на автоматизований розподіл для визначення судді з розгляду заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про відвід судді Студенця В. І.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя О. А. Кролевець

Судді О. О. Мамалуй 

В. І. Студенець