Справа № 194/248/26 
Номер провадження 2/194/637/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
06 квітня 2026 року         м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді  Соколової Ю.І.,
за участю секретаря судового засідання  Коркіної Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Тернівського міського суду Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Білогруд Д.О. звернулася до Тернівського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, про визнання права власності, в якій просить визнати за нею право власності на 1/3 частку житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,1 кв.м.
На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого на підставі розпорядження від 30.08.2001 року №1527, набула права власності на 1/3 частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі вказаного свідоцтва, відповідно до діючого станом на 2001 рік законодавства, зареєструвала в Новоайдарському комунальному підприємстві технічної інвентаризації право власності за реєстровим номером №2/342 та отримала технічний паспорт на вказаний житловий будинок. Оригінали правовстановлюючих документів перебувають у позивача. У зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, позивач з родиною була вимушена покинути своє постійне місце проживання та переїхати до іншого місця. На даний час с.Колядівка та вся Новоайдарська територіальна громада є тимчасово окупованими територіями, та позивачу невідомо про цілісність чи пошкодження її майна. 20.08.2025 позивач звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію права власності, але отримала відмову, у зв`язку з тим, що для здійснення реєстраційних дій в державному реєстрі по реєстрації права власності на житло необхідно отримати від Новоайдарського комунального підприємства технічної інвентаризації письмове підтвердження про зареєстроване право власності на житло, яке не можливо отримати у зв`язку з тимчасовою окупацією Новоайдарської територіальної громади, архівні справи Новоайдарського комунального підприємства технічної інвентаризації не були евакуйовані, доступ до них відсутній, стан їх збереження та місцезнаходження невідомі. Не з вини позивача втрачені документи про зареєстровані його права в Новоайдарському комунальному підприємстві технічної інвентаризації до 01.01.2013 року на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Тому позивач позбавлена можливості провести державну реєстрацію речових прав на квартиру та вимушена звертатись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності.
Ухвалою суду від 13.02.2026 року дану справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
Від сторін не надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін. 
Позивач та його представник до суду не з`явилися, але надали заяву в якій просять справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Представник відповідача - начальник Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області Шопін І.В. надіслав суду відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову не заперечував та просив розглянути справи без його участі за наявними в справі матеріалами.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та давши їм належну оцінку, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що позивачем у справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 виданого Новоайдарським РВ УМВС України в Луганській області 16.07.1999, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.4-6).
Відповідно до копії довідки від 22.02.2025 № 1201-5003616048 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 встановлено, що місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання/перебування зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 6 звор.бік).
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 30.08.2001 року виданого згідно з розпорядженням № 1527 від 30.08.2001, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 80,1 кв.м, належить на праві спільної часткової в рівних долях : власності ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 (а.с.7). 
Право власності на будинок було зареєстровано у Новоайдарському районному комунальному підприємстві технічної інвентаризації (РКПТІ) 30.08.2001 року, записаний в реєстрову книгу за номер 2/342.
Технічна характеристика, план квартири, схематичний план дворової ділянки будинку за адресою АДРЕСА_1 міститься у Технічному паспорті на зазначений будинок, який складений на ім`я ОСОБА_3 , копію якого також долучено до матеріалів справи (а.с.8-10).
Оригінали правовстановлюючого документу на вказаний будинок знаходяться у позивача і не втрачений ним.
20.08.2025 рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 80466799 державним реєстратором було відмовлено в проведенні реєстраційних дій на підставі того, що подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. На запит реєстратора було отримано відповідь від Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області, що Новоайдарське комунальне підприємство технічної інвентаризації не було релоковано на підконтрольну Уряду України територію та у зв`язку із відсутністю доступу до матеріалів інвентаризаційних справ, немає можливості надати інформацію щодо наявних архівних справах та зареєстрованих речових прав до 01.01.2013. Тому відсутня інформація про підтвердження факту державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 01.01.2013 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13).
Таким чином, матеріали справи свідчать про наявність спору, що пов`язаний з невизнанням факту належності позивачу майна на праві власності через відсутність можливості отримати відомості щодо видачі правовстановлюючих документів для реєстрації права власності відповідно до діючого законодавства та відсутністю запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Як вбачається з положень статті 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Відповідно до ч.1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст. 321 ЦК України).
Згідно ч.1 ст.383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Відповідно до ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.
Захист цивільних правце передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до положень ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.
Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (ч. 1 ст. 1 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, юридичні факти, заподіяння матеріальної та моральної шкоди тощо, а також вони можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства (ст. 11 ЦК України).
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципам міжнародного права.
Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року).
Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на дату розгляду справи триває.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована Російською Федерацією територія України (є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого 28.02.2025 наказом Міністерства розвитку громад та територій України №376, з 25.02.2022 Новоайдарська селищна територіальна громада відносяться до території України тимчасово окупованої російською федерацією.
Державна реєстрації прав проводиться відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запроваджена з 01.01.2013. До вказаного часу державна реєстрація права власності та інших речових прав на об`єкти нерухомого майна проводилася реєстраторами БТІ в Реєстрі права власності на нерухоме майно та на паперових носіях (реєстрових книгах та реєстраційних справах), які зберігаються в БТІ.
Позивачем право власності на 1/3 частку спірного житлового будинку набуте у 2001 році. Надані позивачем докази у вигляді свідоцтва про право власності на житло з відміткою про реєстрацію в Новоайдарському РКПТІ,  технічного паспорту, свідчить про дотримання законодавства, що діяло на момент реєстрації будинку. 
Верховний Суд України у постанові від 18.02.2015 року у справі № 6-244цс14 зазначив, що за правилами ст. 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.
У позивача наявні документи, що засвідчують його право власності, однак відсутність можливості перевірки дійсності їх видачі шляхом звернення до органу, який на момент переходу до позивача права власності здійснював державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у зв`язку з тимчасовою окупацією російською федерацією території України, позбавляє позивача можливості довести своє право.
Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» однією з загальних засад державної реєстрації прав є обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, а також під час проведення державної реєстрації прав, які набуваються з прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником, крім випадків, коли державна реєстрація прав здійснюється у зв`язку із вчиненням нотаріальної дії та такі документи були надані у зв`язку з вчиненням такої дії.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 ЦПК України та відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи, що в судовому засіданні підтверджено право власності позивача на 1/3 частку будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , але позивач позбавлений можливості реалізовувати свої права власника майна через відсутність відповідних відомостей про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та неможливість їх отримання у відповідному бюро технічної інвентаризації через окупацію частини Луганської області, де зберігалися реєстраційні документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно, суд вважає можливим позов задовольнити, визнавши за позивачем право власності на 1/3 частку вказаного будин ку. 
Керуючись ст.ст. 12, 13, 89, 259, 263-265, 274, 352, 354, 355 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ :
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності на 1/3 частку житлового будинку задовольнити в повному обсязі. 
Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), право власності на 1/3 частку житлового будинку загальною площею 80,1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . 
Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Копію рішення направити сторонам.
Повне найменування сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місце проживання як внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_2 ;
Представник позивача: адвокат Білогруд Дмитро Олександрович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №5071 від 16.04.2021, місцезнаходження за адресою: вул.Короленко, буд.1, м.Дніпро, Дніпропетровська область; 
Відповідач: Новоайдарська селищна військова адміністрація Щастинського району Луганської області, ЄДРПОУ 44840780, місцезнаходження за адресою: вул.Дружби, буд.1, с-ще Новоайдар, Щастинський район, Луганська область, 93500. 
Повний текст рішення складено 06 квітня 2026 року.
Суддя   Ю.І. Соколова