16.04.26
Справа №:521/2360/25
2/521/381/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.04.2026 р. 
Хаджибейський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Роїк Д.Я., за участю секретаря Каліній П.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Хаджибейського районного суду міста Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин -

в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Шалару О.І. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Хаджибейського районного суду міста Одеси з позовом до Одеської міської ради треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення юридичного факту .
Згідно заявлених вимог, представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 , та встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_5 .
В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що Після смерті матері, відкрилась спадщина, в яку входить нерухоме майно, а саме 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.01.1996 року, видане Одеською залізницею (копія додається). Про те оригінал даного свідоцтва було втрачено.Єдиним спадкоємцем за законом є позивач (дочка померлої). Інші спадкоємці відсутні. Іншими співвласниками вищевказаної квартири є сама позивачка та її діти в рівних долях. Позивач проживала та була зареєстрована разом з своєю мамою ОСОБА_5 , підтвердження чого копія паспорту позивачки.У встановлений законом строк, позивач звернувся до державного нотаріусу Левіної Катерини Миколаївни Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса із заявою про прийняття спадщини та для отримання свідоцтва про право на спадщину на 1\4 частку квартири. Під час розгляду заяви Позивача що до вступу до спадщини, нотаріус державної нотаріальної контори у місті Одеса роз`яснила позивачці, що не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із тим, що оригінал, який підтверджує право власності на зазначену квартиру відсутній, а також вказала на розбіжності у прізвищі мами ОСОБА_7 , та дошлюбному прізвищі позивачки ОСОБА_8 . Дана помилка виникла при перекладі прізвища мами позивачки на українську мову. Відтак в свідоцтві про народження позивачки мама позивачки вказана як ОСОБА_8 та написано прописом і буква «о» та буква «а» які дуже схожі.Таким чином виникла помилка у прізвищі мами позивачки. Вказуючи на зазначені обставини, позивач просив визнати право власності на спадкове майно після смерті матері та встановити факт родинних відносин.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 березня 2025 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Вирішено питання витребування доказів витребувано з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса ( 65008, м. Одеса, пл. Дерев`янка Бориса, 1) спадкову справу 568/2024 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також, ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2025 року витребувано з: АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» 03150, Україна, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, належним чином завірені документи, які стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 25 січня 1996, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 4424 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_2 , та за можливості надати дублікат свідоцтва.Державного архіву Одеської області (65026, Україна, м. Одеса, вул. Святослава Караванського, буд. 18) належним чином завірені документи, які стали підставою для видачі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 25 січня 1996, зареєстрованого і записаного у реєстрову книгу за № 4424 на квартиру АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_9 ОСОБА_2 , та за можливості надати дублікат свідоцтва.

На виконання ухвали Хаджибейського районного суду міста Одеси від 25 березня 2025 року про витребування з Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса ( 65008, м. Одеса, пл. Дерев`янка Бориса, 1) спадкову справу 568/2024 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , буда отримана, Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса ( 65008, м. Одеса, пл. Дерев`янка Бориса, 1), копія спадкової справи 568/2024 після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На виконання ухвали Хаджибейського районного суду міста Одеси від 03 листопада 2025 року, 17 грудня 2025 р. судом були отримані відповіді від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКА ЗАЛІЗНИЦЯ» 03150, Україна, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, та Державного архіву Одеської області (65026, Україна, м. Одеса, вул. Святослава Караванського, буд. 18). 
Від відповідача, Одеської міської ради, відзив на адресу суду не надходив. Про дату час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово. Належним чином повідомлений.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від «17.12.2025 року до участі у справі були залучені треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_9 .Станом на момент розгляду справи ОСОБА_9 змінила фамілію на ОСОБА_10 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб.
Від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надійшли заяви, в яких вони не заперечують проти позовних вимог позивача та просять розглядати справу за їх відсутністю.
Ухвалою Хаджибейського районного суду міста Одеси від 17 грудня 2025 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Представник позивача - адвокат Тащі М.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Представник відповідача Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце слухання справи. Причини неявки суду не повідомив.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали заяви про розглядати справи за їх відсутністю, позовні вимоги позивача підтримали у повному обсязі.
Інших заяв по суті справи від учасників справи не надходило.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що у зв`язку з відсутністю правоустановчих документів на нерухоме майно, унеможливлюється видача свідоцтва про право на спадщину. Позивач змушений звернутися до суду за захистом порушеного права.
Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Згідно наданої КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради» відповіді від 15 грудня 2025 року вбачається, що право власності зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 11.03.1996 р. за № 4424 та реєстраційного запису зробленого 11.03.1996 р. за реєстровим номером 315 у реєстровій книзі 168пр на сторінці 1.
Таким чином, судом встановлено, що право власності на вищевказаної квартири зареєстровано за Позивачем відповідно до законодавства, що діяло на момент виникнення такого права.
Судом встановлено, що Позивач у визначені ч.1 ст.1270 ЦК України строки, подала до органів нотаріату нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .
Позивач зазначив, що Після смерті матері, відкрилась спадщина, в яку входить нерухоме майно, а саме 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 25.01.1996 року, видане Одеською залізницею (копія додається). Про те оригінал даного свідоцтва було втрачено.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач є єдиним спадкоємцем за законом (дочка померлої). Інші спадкоємці відсутні. Іншими співвласниками вищевказаної квартири є сама позивачка та її діти в рівних долях. Позивач проживала та була зареєстрована разом з своєю мамою ОСОБА_5 , підтвердження чого копія паспорту позивачки.
Під час розгляду заяви Позивача щодо вступу до спадщини, нотаріус роз`яснила позивачці, що у не може видати свідоцтво про право на спадщину у зв`язку із тим, що оригінал, який підтверджує право власності на зазначену квартиру відсутній, а також вказала на розбіжності у прізвищі мами ОСОБА_7 , та дошлюбному прізвищі позивачки ОСОБА_11 (роз`яснення додається).
Дана помилка виникла при перекладі прізвища мами позивачки на українську мову. Відтак в свідоцтві про народження позивачки мама позивачки вказана як ОСОБА_8 та написано прописом і буква «о» та буква «а» які дуже схожі.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно із ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як передбачено п.4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлюючого документа, витяг з Реєстру прав власності. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно ст. 392 цього Кодексу власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частиною 2 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до частини 3 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.
Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Згідно положень ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.
Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.
Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 681/203/17.
Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов`язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод.
Відповідно до положень ч.1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, статті 18, 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частиною 3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов:
1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268-1270 ЦК України.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартири АДРЕСА_1 .
Щодо вимоги про встановлення факту родинних відносин суд зазначає наступне.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 01.10.1964 р. ОСОБА_12 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її матір`ю зазначено ОСОБА_5 .
ОСОБА_12 та ОСОБА_13 зареєстрували шлюб, що підтверджується вигягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрації шлюбу, актовий запис № 1064 від 22.10.1988, після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на ОСОБА_14 .
ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 зо підтверджується копією свідоцтва про смерть виданого 26.04.2024 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управлення Міністерства юстиції ( м.Одеса).
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема встановлення факту родинних відносин.
Згідно з ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, згідно п.7 цієї ж постанови, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про паво на спадщину.
Згідно з ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду.
Дослідивши надані заявником документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і встановлення факту родинних відносин, суд прийшов до висновку, що факти, викладені в заяві знайшли своє повне підтвердження дослідженими по справі доказами, а тому заява підлягає задоволенню.
Досліджені в судовому засіданні письмові докази, доводять факт родинних відносин між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , як донькою та рідною матір`ю.
Враховуючи наведене, а також те, що встановлення факту родинних відносин про який просить заявник має для нього юридичне значення, а саме надає можливість оформити спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, і не визначено іншого порядку встановлення такого факту, вимоги її заяви підлягають задоволенню.
Керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 392, 1216, 1217, 1233, 1296, 1297 Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, п.23 постанови Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування",ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 353 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради, треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту родинних відносин -задовольнити.
Встановити юридичний факт, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , являється рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру 1/4 квартири за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України:
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Одеська міська рада, код ЄДРПОУ 26597691, адреса місцезнаходження: м. Одеса, площа. Біржова, 1.
Третя особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_1 .
Третя особа : ОСОБА_15 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_3 .

Суддя      Роїк Д.Я.