РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

08 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/23800/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дудар О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 	
до	Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області 	
 	про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, 	

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 , позивач ) звернулася з позовом до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (далі - УДМС у Рівненській області, відповідач) про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій. 
Позивач просить суд: 
- визнати протиправною відмову Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області в оформленні та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки (на паперовому носії), опис якого визначений Додатком до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон";
- зобов`язати Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області оформити та видати ОСОБА_2 паспорта громадянина України у формі книжечки (на паперовому носії), опис якого визначений Додатком до Постанови Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ "Про затвердження положень про паспорт громадянина України та про паспорт громадянина України для виїзду за кордон".
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач та її неповнолітня дитина звернулися до відповідача із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради від 26.06.1992 №2503-ХІІ. Відповідач протиправно відмовив у видачі паспорта у формі книжечки, чим грубо та безпідставно порушив законні права та інтереси дитини. На переконання позивача та його законного представника посилання відповідача на те, що по досягненню шестирічного віку для оформлення паспорта громадянин України для виїзду за кордон, було надано згоду на обробку персональних даних ОСОБА_2 присвоєно унікальний номер запису є некоректними, оскільки ОСОБА_2 особисто не давав такої згоди. Зазначає, що 31.12.2024 письмово зверталася до відповідача з вимогою скасувати для її та її сина унікальний номер запису в Реєстрі та при цьому повернула паспорти для виїзду за кордон. Листом від 13.01.2025 було відмовлено у задоволенні такої заяви. Позивач зазначає, що відмова відповідача в оформленні та видачі паспорта громадянина України є необґрунтованою та протиправною, оскільки згідно з Законом України "Про єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус", не містять заборони про оформлення паспорта при досягненні 14 років. Позивач також зазначає, що є прихожанами Української Православної церкви. Відмова від отримання біометричного паспорта не є їхньою окремою думкою, а позицією Української Православної церкви. Вважає, що подана заява про отримання паспорту зразка 1994 року була подана у встановленій законом формі та містила усі дані про особу та документи, необхідні для реалізації відповідного права. 
Ухвалою суду від 29.12.2025 позовну заяву було залишено без руху, запропоновано позивачу усунути її недоліки у встановлений судом строк.
Позивач недоліки позовної заяви усунув у строк і спосіб, визначені судом. Відтак, позовна заява вважається поданою у день первинного подання до адміністративного суду.
Ухвалою суду від 07.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Від Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області надійшов відзив на позовну заяву. В обґрунтування заперечень зазначено, що паспорт громадянина України видається кожному громадянинові України центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства після досягнення 16-річного віку. Право на оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ виникає у особи після досягнення 16-річного віку, за умови звернення з відповідною заявою, передбаченою цим Положенням. Тобто, паспорт громадянина України у формі книжечки може бути виданим особі, яка досягла l6-річного віку. Оскільки на момент звернення до відповідача позивач не досяг 16 річного віку, то і відсутні підстави для видачі паспорта у формі книжечки. Згідно з відомостей Єдиної інформаційно-аналітичної системи управління міграційними процесами ДМС України, 17.05.2017 законний представник ОСОБА_1 зверталася до УДМС України в Рівненській області (5601) з метою отримання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 та у встановленому порядку 16.06.2017 за допомогою засобів Реєстру оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 на підставі поданої заяви-анкети за №19101139, у якій надано згоду на обробку персональних даних в Реєстрі. Титечко Давиду Олександровичу присвоєно унікальний номер запису в Реєстрі - 2011031101699. 16.06.2021 УДМС у Рівненській області ОСОБА_2 документовано паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 з незмінним унікальним номер запису в Реєстрі – 2011031101699 (заява-анкета від 14.06.2021 за №19101139). Посилання позивача на небажання обробки персональних даних та присвоєння унікального номеру запису в Реєстрі, як на правомірну підставу для оформлення паспорту у вигляді книжечки, є безпідставними, оскільки даний номер вже присвоєний при оформленні паспорта громадянина України для виїзду за кордон та є незмінним. Використання позивачем паспорта громадянина України для виїзду за кордон, при оформленні якого надано згоду на обробку персональних даних з присвоєнням унікального номеру запису в Реєстрі, який є єдиним та присвоюватись повторно не буде, свідчить, що отримання паспорта громадянина України у формі картки жодним чином не порушує права позивача та в будь-якому разі не є втручанням у його приватне і сімейне життя. Відповідач просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Розглянувши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 29.03.2011.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується зазначеним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 .
З метою оформлення паспорта громадянина України у формі книжечки ОСОБА_2 із заявою звернулася до відповідача.
На заяву ОСОБА_2 відповідач листом від 10.12.2025 повідомив про те, що оформлення паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки можливе після досягнення 16-річного віку. Також відповідач повідомив у листі, що 17.05.2017 законний представник, ОСОБА_1 зверталася до УДМС України в Рівненській області з метою отримання послуги з оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 та у встановленому порядку 16.06.2017 за допомогою засобів Реєстру оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_1 на підставі поданої заяви-анкети за №19101139, у якій надано згоду на обробку персональних даних в Реєстрі.
Титечку Давиду Олександровичу присвоєно унікальний номер запису - 2011031101699.
16.06.2021 ОСОБА_2 видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 з незмінним унікальним номером запису в Реєстрі - 2011031101699 (заява-анкета від 14.06.2021 №19101139).
Позивач зверталася до відповідача із заявою про відмову від біометричних паспортів для виїзду за кордон.
Відповідач листом №5601.6-101/56.1-25 від 13.01.2025 повідомив позивача про те, що надісланий для анулювання паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 визнаний недійсним як непридатний для подальшого використання (сторінки в паспорті пошкодженні) та підлягають знищенню.
Додатково повідомив, що унікальний номер запису в Реєстрі (УНЗР) є незмінним, формується автоматично після проведення ідентифікації при внесенні інформації до Єдиного державного демографічного реєстру вперше.
Не погодившись з відмовою відповідача видати паспорт громадянина України у формі книжечки, позивач звернулася до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною другою статті 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Частиною першою статті 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України від 18.01.2001 №2235-III "Про громадянство України" (далі - Закон №2235-ІІІ), документом, що підтверджує громадянство України є паспорт громадянина України.
Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-XII затверджено Положення про паспорт громадянина України (далі - Положення №2503-ХІІ).
Згідно з п.1 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України №2503-ХІІ від 26.06.1992 (далі - Положення №2503-ХІІ) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт є дійсним для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" від 20.11.2012 №5492-VI (далі - Закон №5492-VI) визначено правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи.
В розумінні частини першої статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр - це електронна інформаційно-телекомунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Реєстр та майнові права інтелектуальної власності на створені на замовлення уповноважених суб`єктів для функціонування Реєстру об`єкти інтелектуальної власності належать державі. Відчуження, передача чи інше використання, ніж визначено цим Законом, Реєстру, його структурних складових та майнових прав інтелектуальної власності забороняються.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про реєстрацію місця проживання чи місця перебування.
Відповідно до частин 1-2 статті 14 Закону №5492-VI форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета.
Відповідно до частин першої та другої статті 21 Закону №5492-VI паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України. Оформлення, видача, обмін паспорта громадянина України, його пересилання, вилучення, повернення державі та знищення здійснюються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Частина четверта вказаної статті Закону №5492-VI регламентує, що паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Водночас, за змістом пункту 3 Положення №2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п. 13 Положення №2503-XII для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35х45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України. 
Громадянин повинен надійно зберігати паспорт. Про втрату паспорта громадянин зобов`язаний терміново повідомити центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, який видає тимчасове посвідчення, що підтверджує його особу. Форма тимчасового посвідчення та порядок його видачі встановлюються Міністерством внутрішніх справ України (п. 19 Положення №2503-XII).
Водночас, пунктом 16 Положення №2503-XII визначено, що обмін паспорта провадиться у разі: зміни (переміни) прізвища, імені або по батькові; встановлення розбіжностей у записах; непридатності для користування. 
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302 (далі - Порядок №302), паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п.10 Порядку №302 оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта здійснюється територіальними органами/територіальними підрозділами ДМС через Головний обчислювальний центр Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Головний обчислювальний центр Реєстру) у взаємодії з Державним центром персоналізації документів державного підприємства "Поліграфічний комбінат "Україна" по виготовленню цінних паперів" (далі - Центр).
Згідно з пунктами 12, 13 Порядку №302, внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру (далі - Реєстр) здійснюється з використанням відомчої інформаційної системи ДМС. Для внесення інформації до Реєстру формується заява-анкета, зразок якої затверджується МВС.
Верховний Суд у постанові від 21.08.2020 під час розгляду адміністративної справи №260/99/19 вказав, що реалізація волевиявлення громадянина на отримання паспорта, незалежно від форми такого, здійснювалась і здійснюється шляхом подання заяви за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви, є обов`язковим.
У справі, що розглядається, судом встановлено, що на момент звернення позивача до органу міграційної служби з вимогою про оформлення та видачу її неповнолітній дитині паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ, неповнолітньому ОСОБА_2 у встановленому порядку було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , який був оформлений за допомогою засобів ЄДДР та на підставі поданої позивачем заяви-анкети за №5347297 від 24.05.2017. У поданій заяві позивач просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про особу. На підставі поданої позивачем заяви-анкети за №19101139 від 14.06.2021 неповнолітньому ОСОБА_2 у встановленому порядку було оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 16.06.2021, у якій позивач просив внести до Єдиного державного демографічного реєстру інформацію про особу.
В контексті наведеного, суд зауважує, що подана позивачем заява щодо видачі ОСОБА_2 паспорта у формі книжечки за своєю суттю і формою не є підставою для оформлення та видачі неповнолітній дитині паспорта громадянина України, процедура якого визначена Положенням №2503-XII.
Щодо покликання позивача на висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у зразковій адміністративній справі №806/3265/17, суд зазначає про таке.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 конкретизувала, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими (п. 39).
Висновки, викладені у постановах Верховного Суду, перебувають у нерозривному зв`язку із обсягом встановлених у кожній конкретній справі обставин окремо. Тому адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки, викладені у постановах Верховного Суду, здійснені на підставі відмінних фактичних обставин справи (п. 47 постанови Верховного Суду від 29.06.2022 у справі № 640/18748/19).
Суд враховує, що у постанові від 19.09.2018 у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 Великою Палатою Верховного Суду були визначені наступні ознаки типової справи, за наявності яких адміністративна справа відноситься до вказаної зразкової справи, а саме:
а) позивач - фізична особа, якій територіальним органом ДМС України відмовлено у видачі паспорту у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ;
б) відповідач - територіальні органи ДМС України;
в) предмет спору - вимоги щодо неправомірної відмови відповідача у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних та зобов`язання відповідача видати позивачеві паспорт у формі книжечки, у відповідності до Положення №2503-ХІІ.
Відповідно до частини третьої статті 291 КАС України, при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
Частиною другою статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 30.09.2016 визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.
За приписами частин п`ятої, шостої статті 13 вказаного Закону висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Висновки Великої Палати Верховного Суду у зразковій адміністративній справі №806/3265/17 належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення №2503-ХІІ.
Разом з тим, в адміністративній справі, що розглядається, спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою відповідача за заявою позивача здійснити видачу паспорта громадянина України у формі книжечки її неповнолітній дитині, персональні дані якої були опрацьовані та внесені до ЄДДР органом міграційної служби на підставі заяви-анкети за №5347297, поданої позивачем 24.05.20217, на підставі заяви-анкети №19101139 від 14.06.2021 для оформлення та видачі ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон. 
Проаналізувавши правові позиції суду касаційної інстанції щодо застосування норм права у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі на предмет їх подібності, суд зазначає, що висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.09.2018 у справі №806/3265/17 (зразкова справа), стосуються інших правовідносин, а саме при їх прийнятті суд захистив право позивача на виготовлення паспорта у традиційній формі книжечки зразка 1994 року (внутрішній паспорт громадянина України) виключно з огляду на його релігійні переконання для особи, яка ніколи не зверталася за оформленням біометричних документів.
Таким чином, ця адміністративна справа не є типовою, адже не має ознак, визначених зразковою справою №806/3265/17, а тому висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 19.09.2018 у зразковій справі №806/3265/17, в цьому випадку застосуванню не підлягають.
Потрібно зазначити, що згідно з абз. 2 частини першої статті 10 Закону №5492-VI, у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі та фіксуються час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в Реєстрі є незмінним.
Відповідно до частини третьої статті 10 Закону №5492-VI, для внесення інформації до Реєстру та для оформлення (у тому числі замість втрачених або викрадених), обміну документів за зверненням заявника формується заява-анкета, зразок якої затверджується центральним органом виконавчої влади, що здійснює формування державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, в установленому порядку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 13 Закону №5492-VI, до документів, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, належать, зокрема, паспорт громадянина України; паспорт громадянина України для виїзду за кордон.
Частинами першою, другою та п`ятою статті 21 Закону №5492-VI встановлено, що паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.
Кожен громадянин України, який досяг чотирнадцятирічного віку, зобов`язаний отримати паспорт громадянина України.
Оформлення паспорта громадянина України здійснюється розпорядником Реєстру. Прийняття заяв-анкет для внесення інформації до Реєстру, видача паспорта громадянина України здійснюються розпорядником Реєстру або уповноваженими суб`єктами, передбаченими пунктом 4 частини першої статті 2 цього Закону.
Отже, паспорт громадянина України оформлюється виключно із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру, до якого вноситься інформація щодо ідентифікації осіб, які звернулися для оформлення такого паспорта (автоматично формується унікальний номер запису в Реєстрі).
Судом встановлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , оформлений для ОСОБА_2 за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення її законного представника, яке виражене у поданій заяві-анкеті №5347297 від 24.05.2017. Крім того, судом встановлено, що паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , який видавався вдруге, оформлений для ОСОБА_2 за допомогою засобів ЄДДР внаслідок волевиявлення її законного представника, яке виражене у поданій заяві-анкеті №19101139 від 14.06.2021. Тобто, позивач при оформленні такого паспорта надав згоду на обробку персональних даних, що й зумовило оформлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон та внесення в установленому порядку відповідних відомостей про нього до ЄДДР.
Враховуючи наведене, покликання позивача на ненадання згоди ним згоди на внесення до ЄДДР будь-яких даних про його неповнолітню дитину є безпідставними та не узгоджуються із встановленими судом фактичними обставинами справи. 
З огляду на зміст спірних правовідносин та їх правове регулювання, суд зазначає, що сам факт отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон, яка попередньо в установленому порядку надала згоду на обробку її персональних даних за допомогою засобів ЄДДР при оформленні іншого документа, що посвідчує особу, не зумовлює підстав для видачі паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки такій особі.
Відповідно до вимог пункту 6 частини першої статті 6 Закону України "Про захист персональних даних" від 01.06.2010 №2297-VI (далі - Закон №2297-VI) суб`єкт персональних даних має право: пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чи є недостовірними.
Пунктом 2 частини другої статті 15 Закону №2297-VI передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі: припинення правовідносин між суб`єктом персональних даних та володільцем чи розпорядником, якщо інше не передбачено законом.
Пунктом 4 частини другої статті 15 цього ж Закону передбачено, що персональні дані підлягають видаленню або знищенню у разі набрання законної сили рішення суду щодо видалення або знищення персональних даних.
Крім того, стаття 8 Закону №5492-VI встановлює гарантії захисту і безпеки інформації Реєстру, що унеможливлює вчинення будь-яких незаконних дій з персональними даними осіб, інформація щодо яких внесена до Реєстру.
В справі, що розглядається, судом не встановлено жодних підстав для висновку про необхідність видалення або знищення персональних даних щодо неповнолітньої дитини позивача з Реєстру.
Нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
З`ясувавши доводи та аргументи учасників справи та оцінивши надані ними докази, суд дійшов висновку, що відмовляючи позивачу у видачі його неповнолітній дитині паспорта громадянина України у формі паспортної книжечки, суб`єкт владних повноважень діяв обґрунтовано і розсудливо, з урахуванням всіх фактичних обставин, не порушуючи прав та законних інтересів особи. Судом не встановлено ознак протиправного втручання держави у право особи, що виключає підстави для застосування засобів судового захисту.
Оскільки факт наявності у позивача порушеного права не знайшов свого підтвердження у ході розгляду справи, то поданий позов не підлягає до задоволення.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні позову ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області про визнання відмови протиправною, зобов`язання вчинення певних дій відмовити повністю. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Позивач - ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 )   
Відповідач -Управління Державної міграційної служби України в Рівненській області (вул. 16-го Липня, буд. 6, м.Рівне, Рівненська обл., 33028, ідентифікаційний код юридичної особи 37829784) 

Рішення складено 08 квітня 2026 року 

Суддя       О.М. Дудар