Справа № 283/2918/25
Провадження №2/283/247/2026
Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
13 квітня 2026 року        м. Малин
Малинський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Хомич В.М., секретар судового засідання Ільніцька С.В.,за участю представника позивача Українцевої К.Л., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , представник позивача – адвокат Українцева Катерина Леонідівна, до ОСОБА_1 , про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
12.11.2025 представник позивача звернулася до Малинського районного суду Житомирської області з позовною заявою до відповідача, в обґрунтування якої зазначила, що 13 січня 2022 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35000 гривень, що підтверджується розпискою від 14.05.2024. Грошові кошти у розмірі 35000 грн були передані боржнику в якості авансового платежу за договором з виготовлення меблів. У період з 13.01.2022 по 14.05.2024 зобов`язання боржника з виготовлення меблів так і не були виконані, і тоді сторони домовились замінити боргове зобов`язання з виготовлення меблів на позикове зобов`язання, оформивши це розпискою від 14.05.2024. Згідно з умовами розписки відповідач зобов`язався повернути зазначені кошти у строк до 31.12.2024.
Станом на день звернення з позовом до суду відповідач свої зобов`язання щодо повернення заборгованості не виконав, кошти в сумі 35000 грн не повернув, що свідчить про його ухилення від виконання зобов`язань за договором позики та сплати боргу. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 47661,28 грн, з яких 35000 грн – сума основного боргу, 9194,93 грн – пеня у виді подвійної облікової ставки НБУ, 906,16 грн – 3% річних, 2560,19 грн - інфляційні витрати, а також сплачений судовий збір.
Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 13.11.2025 справу прийнято до розгляду та відкрито провадження. Визначено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання на 10 годину 30 хвилин 13.01.2026, яке у зв`язку з неявкою відповідача було відкладено на 10 годину 03.03.2026 та клопотанням відповідача на 09 годину 30 хвилин 07.04.2026.
13.03.2026 до суду надійшов відзив на позов. 
Позиція позивача
У судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги.
При цьому представник позивача у судовому засіданні зауважила, що оскільки відповідач підтверджує, що отримані ним кошти були авансовим платежем за договором з виготовлення меблів, то сторона позивача також стверджує вказаний факт. Таким чином, на вказані правовідносини не поширюється дія п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.
Позиція відповідача
Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову. Звернувся до суду із відзивом в якому вказав, що між ним та позивачкою була досягнута домовленість щодо виготовлення меблів, у межах якої сторони обговорили всі основні умови співпраці, зокрема обсяг робіт, орієнтовні строки виконання та порядок здійснення оплати.Відповідно до цієї домовленості сторони визначили, що позивачка передасть йому авансовий платіж у розмірі 35000 гривень для подальшого виготовлення меблів.Після досягнення зазначеної домовленості 13 січня 2022 року позивачка передала йому грошові кошти у розмірі 35000 гривень, які були як авансовий платіж за майбутнє виконання робіт, а не як грошові кошти у позику. Таким чином, між ними виникли правовідносини саме з договору про надання послуг, а не з договору позики, як помилково зазначає позивач у своїй позовній заяві. Крім того, вимоги про стягнення неустойки, а саме нарахованих штрафних санкцій у сумі 9194,93 гривень та 906,16 гривень 3% річних - не підлягають до задоволення, оскільки відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування, у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Також відповідач вказав, що виникли обставини, які істотно вплинули на можливість виконання зобов`язань.Зокрема, у лютому 2022 року на території України відбулося повномасштабне військове вторгнення російської федерації. Унаслідок зазначених подій у Бучанському районі Київської області відбувалися активні бойові дії, що спричинило надзвичайно складну безпекову ситуацію та фактично унеможливило здійснення господарської діяльності, у тому числі діяльності з виготовлення меблів.Таким чином, виконання домовленості щодо виготовлення меблів стало об`єктивно неможливим.У даному випадку невиконання домовленості відбулося саме внаслідок обставин непереборної сили, пов`язаних із початком повномасштабної війни та активними бойовими діями на території Бучанського району Київської області.
Встановлені судом обставини
Відповідно до розписки від 14.05.2024, ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зобов`язався у строк до 31 грудня 2024 року повернути ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , аванс у розмірі 35000 грн, який був переданий ОСОБА_2 13 січня 2022 року за виготовлення меблів (а.с.7).
Оцінка аргументів сторін та норми права, застосовані судом
При вирішенні спору суд застосовує норми ЦК України та судову практику відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає, зокрема, з договорів та інших правочинів, має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Враховуючи правовий висновок ВП ВС у справі № 917/1739/17 від 04.12.2019, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що правовідносини, які склалися між ними, виникли з договору про надання послуг з виготовлення меблів, а не договору позики.
Таким чином, доводи позовної заяви в частині того, що за домовленістю сторін зобов`язання з повернення авансового платежу за виготовлення меблів було замінено на позикове зобов`язання, про що свідчить розписка, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки в розписці чітко зазначено, що відповідач зобов`язується повернути позивачу саме аванс за виготовлення меблів, це ж було підтверджено сторонами і в судовому засіданні. 
Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19 викладено висновок, відповідно до якого виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства, аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Судом встановлено, що згідно з розпискою від 14 травня 2024 року, ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 35000 грн у вигляді авансу за виготовлення меблів (а.с.7). Факт отримання коштів відповідачем не заперечується, як і той факт, що відповідачем не було виконано зобов`язання по виготовленню меблів для позивача, в рахунок чого він отримав аванс.
Таким чином, відповідач зобов`язаний повернути позивачу грошові кошти, отримані ним як попередню оплату за виконання зобов`язання, яке він не виконав.
Посилання відповідача у відзиві, що невиконання домовленостей по виготовленню меблів відбулося саме внаслідок обставин непереборної сили, пов`язаних з початком повномасштабної війни та активними бойовими діями на території Бучанського району Київської області, саме по собі не може вважатися безумовною підставою для відмови у поверненні авансу.
У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.
Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.
Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи, але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо (частина 2 статті 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).
Відповідно до частини 1 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.
Єдиним належним документом, який підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), є сертифікат, виданий у порядку та на підставі статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».
Обставини, на які вказує відповідач, не можуть бути підставою для невиконання договору, а також не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для виконання робіт. 
Крім того, загальновідомим є факт, що Київщина та Житомирщина були деокуповані на початку квітня 2022 року, тоді як розписку про повернення авансу відповідачем було надано 14.05.2024, тобто через понад два роки після завершення бойових дій на зазначеній території. Таким чином, відповідач має довести не тільки існування форс-мажорних обставин, а також їх прямий вплив на можливість виконання покладеного на таку сторону зобов`язання. Відповідачем таких доказів до суду не надано.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що сума авансу у розмірі 35000 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.
Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти в строк до 31.12.2022, проте зобов`язання не виконав ні у зазначений строк, ні на час розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як резюмує Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2020 року (справа №918/631/19), у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Не є таким винятком із загального правила випадок, коли покупець має право вимагати повернення суми попередньої оплати на підставі частини другої статті 693 ЦК України (постанова ВС № 910/15531/21 від 14.02.2023).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 536/1841/15-ц зроблено висновок, що внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
З огляду на викладене, позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання грошового зобов`язання – повернення попередньої оплати (авансу), передбачених статтею 625 ЦК України.
Пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з яким, у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування, у разі прострочення виконання позичальником грошового зобов`язання за договором кредиту (позики), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, як вказує відповідач у відзиві, не може бути застосований до спірних правовідносин, оскільки як встановив суд вище, між сторонами відсутні правовідносини з договору позики.
В той же час, суд погоджується з доводами відповідача щодо безпідставності застосування до нього штрафної санкції у виді пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, з огляду на те, що пеня, згідно з ч. 1 ст. 546, ст. 549 ЦК України є видом забезпечення виконання зобов`язання, а її застосування має бути передбачено правочином, вчиненим у письмовій формі (ст. 547 ЦК України). Стороною позивача не надано належного доказу на підтвердження наявності застосування забезпечення виконання зобов`язання, а представником позивача у судовому засіданні підтверджено, що відсутні такі домовленості.
На підставі викладено, суд приходить до часткового задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат. 
Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
З наданих суду документів вбачається, що відповідач є інвалідом ІІ групи, внаслідок чого звільнений від сплати судового збору.
З врахування вказаного, суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 977,53 грн.
Керуючись ст. ст. 77-81, 83, 89, 95, 141, 263-265, 273,274, 279, 280, 354, 355 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_2 , представник позивача – адвокат Українцева Катерина Леонідівна, до ОСОБА_1 , про стягнення боргу– задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений нею аванс (попередню оплату) у розмірі 35000 гривень, 3% річних за період з 01.01.2025 по 11.11.2025 у розмірі 906 гривень 16 копійок, інфляційні втрати за період з 01.01.2025 по 11.11.2025 у розмірі 2560 гривень 19 копійок, а всього 38466 (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят шість) гривень 35 копійок.
Компенсувати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, витрати по сплаті судового збору в розмірі 977 (дев`ятсот сімдесят сім) гривень 53 копійки.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя	  	В.  М.  Хомич