ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 квітня 2026 року 
м. Київ

справа № 160/23525/24
адміністративне провадження № К/990/25913/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Хохуляка В.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року (суддя Ніколайчук С.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 (головуючий суддя Круговий О.О., судді: Шлай А.В., Щербак А.А.) у справі №160/23525/24 за позовом Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якій просило визнати незаконним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24 червня 2024 року №0408090408.
Обґрунтовуючи вимоги позивач вказує, що відповідачем за результатами камеральної перевірки щодо несвоєчасного подання податкової звітності екологічного податку складено акт від 27 травня 2024 року №38781/04-36-04-08/34514392. На підставі вказаного акту відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2024 року №0408090408, яким застосовано штраф за несвоєчасно подану податкову декларацію з екологічного податку. Позивач вважає спірне податкове повідомлення-рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він з 01 серпня 2023 року перебуває в стані ліквідації, а відповідно до ч. 3 ст.46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. З урахуванням вищевикладеного, позивач просить задовольнити позовні вимоги.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 28 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24 червня 2024 року №0408090408.
Вирішуючи спір між сторонами, суди встановили такі обставини. 
Правлінням Національного банку України прийнято рішення від 01 серпня 2023 року № 265-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД».
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №932 від 01 серпня 2023 року розпочато процедуру ліквідації банку з 02 серпня 2023 року по 01 серпня 2026 року і визначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора банку, передбачені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ОСОБА_2 .
Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області на підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 розділу І, пункту 75.1 статті 75 розділу ІІ Податкового кодексу України, у порядку визначеному пунктом 76,2 статті 76 розділу II Кодексу проведено камеральну перевірку Акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» щодо порушення правил (термінів) подання податкової звітності екологічного податку за 4 квартал 2023 року, за результатами якої складено акт камеральної перевірки від 27 травня 2024 року № 38781/04-36-04-08/34514392.
Контролюючий орган в ході перевірки встановив, що АТ «Акціонерний комерційний банк «КОНКОРД» порушено вимоги підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 та пункту 250.2 статті 250 Податкового кодексу України щодо терміну подання податкової декларації екологічного податку за 4 квартал 2023 року, а саме: граничний термін подання 09 лютого 2024 року, фактично подано 07 травня 2024 року.
На підставі акту перевірки від 27 травня 2024 року №38781/04-36-04-08/34514392 Головне управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 24 червня 2024 року №0408090408, яким за несвоєчасне подання податкової декларації з екологічного податку за 4 квартал 2023 року, застосовано штраф у розмірі 340,00 грн.
Вважаючи протиправним вищевказане податкове повідомлення-рішення, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ліквідаційна процедура банку за рішенням Національного банку України розпочинається з моменту отримання такого рішення Фондом. З дня початку процедури ліквідації банку строк виконання усіх грошових зобов`язань останнього вважається таким, що настав. Зобов`язання банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Передбачений Податковим кодексом України загальний порядок стягнення податкового боргу не поширюється на стягнення податкового боргу, який виник після порушення процедури ліквідації банку. Стягнення такого податкового боргу здійснюється шляхом пред`явлення до банку в особі уповноваженої особи позову про акцептування вимог і віднесення їх до належної черги погашення (пункт 1 частини 2, частина 4 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI). 
Також суд вказав, що строки погашення податкового боргу, встановлені Податковим кодексом України, не поширюється на відносини пов`язані з ліквідацією банку; погашення податкового боргу банку здійснюється у порядку та строки передбачені саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Здійснюючи висновок про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки податковий борг виник у позивача вже після початку процедури ліквідації банку, тому положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мало бути враховано контролюючим органом під час вирішення питання про застосування до позивача штрафних санкцій та пені на підставі оскаржуваного рішення.
Апеляційний суд в повній мірі погодився з такими висновками суду першої інстанції. 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, Головне управління ДПС у Дніпропетровській області подало касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 року та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Головне управління ДПС у Дніпропетровській області у касаційні скарзі зазначило підставою касаційного оскарження пункти 1, 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
За змістом касаційної скарги скаржник вказує, що в ході перевірки встановлено, що АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» несвоєчасно подано податкову декларацію з екологічного податку за 4 квартал 2023 року, а саме: граничний термін подання 09 лютого 2024 року, фактично подано 07 травня 2024 року, чим порушено п. 250.2 ст. 250 Кодексу. За розглядом матеріалів перевірки, ГУ ДПС у Дніпропетровській області застосовано до АТ «Акціонерний комерційний банк «Конкорд» штрафні санкції на суму 340,00 грн за несвоєчасне подання податкової декларації з екологічного податку за 4 квартал 2023 року.
Верховний Суд ухвалою від 17 липня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 з метою перевірки доводів щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Право на подання відзиву позивач не скористався, що не перешкоджає касаційному її перегляду. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Згідно із підпунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України останній регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Пунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України передбачено, що податковим боргом є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Однак, пп. 1.3 пункту 3 статті 1 ПК України визначено, що цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу, зокрема, з банків, на які поширюються норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Згідно із частиною 3 статті 1 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року № 4452-VI (далі - Закон № 4452-VI), відносини, що виникають у зв`язку із створенням і функціонуванням системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведенням неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків, регулюються цим Законом, іншими законами України, нормативно-правовими актами Фонду та Національного банку України.
У відповідності до пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-III (далі - Закон № 2121-III), банк може бути ліквідований у разі відкликання Національним банком України банківської ліцензії з власної ініціативи або за пропозицією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.
Національний банк України не пізніше дня, наступного за днем прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, повідомляє про це банк та надсилає рішення до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Фонд гарантування вкладів фізичних осіб у день отримання рішення Національного банку України про ліквідацію банку набуває прав ліквідатора банку та розпочинає процедуру його ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (частини 5, 6 статті 77 Закону № 2121-III).
Частиною 5 статті 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку.
Згідно із пунктом 3 частини 2 статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», з дня початку процедури ліквідації банку строк виконання всіх грошових зобов`язань банку та зобов`язання щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів) вважається таким, що настав. Під час здійснення ліквідації у банку не виникає жодних додаткових зобов`язань (у тому числі зі сплати податків і зборів (обов`язкових платежів)), крім витрат, безпосередньо пов`язаних із здійсненням ліквідаційної процедури. Вимоги за зобов`язаннями банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури та погашаються у сьому чергу відповідно до статті 52 цього Закону (частина 3 статті 46 цього Закону).
Системний аналіз викладених положень дає підстави для висновку про те, що ліквідаційна процедура банку за рішенням Національного банку України розпочинається з моменту отримання такого рішення Фондом. З дня початку процедури ліквідації банку строк виконання усіх грошових зобов`язань останнього вважається таким, що настав. Зобов`язання банку, що виникли під час проведення ліквідації, можуть пред`являтися тільки в межах ліквідаційної процедури. Передбачений Податковим кодексом України загальний порядок стягнення податкового боргу не поширюється на стягнення податкового боргу, який виник після порушення процедури ліквідації банку. Стягнення такого податкового боргу здійснюється шляхом пред`явлення до банку в особі уповноваженої особи позову про акцептування вимог і віднесення їх до належної черги погашення (пункт 1 частини 2, частина 4 статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» № 4452-VI).
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 804/3813/16 (провадження № 11-1409апп18) та у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2024 року у справі № 818/1202/17.
Суд звертає увагу, що строки погашення податкового боргу, встановлені ПК України, не поширюється на відносини пов`язані з ліквідацією банку; погашення податкового боргу банку здійснюється у порядку та строки передбачені саме Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». 
Під час вирішення спірних правовідносин визначальним є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань, а відтак не може бути застосовано штрафні та фінансові санкції.
Так, як встановили суди попередніх інстанцій, ліквідацію банку позивача розпочата з 01 серпня 2023 року, а граничний термін сплати на підставі податкової декларації від 07 травня 2024 року - 09 лютого 2024 року, а дата фактичної сплати - 07 травня 2024 року.
Тобто податковий борг виник у позивача вже після початку процедури ліквідації банку, тому положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» мало бути враховано контролюючим органом під час вирішення питання про застосування до позивача штрафних санкцій на підставі оскаржуваного рішення.
Отже, визначальним в цій справі є саме період під час якого не виникає жодних додаткових зобов`язань, а відтак не може бути застосовано штрафні та фінансові санкції, і відповідно до норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (абзац 1 частина третя статті 46) таким періодом є строк проведення ліквідації банківської установи.
Аналогічну за своїм змістом правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 826/11017/16.
Окрім того, важливо звернути увагу, що приписами пункту 3 частини 5 ст.36 зазначеного Закону, встановлено, що Під час тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку.
Тобто, цим Законом встановлена пряма заборона на нарахування фінансових (економічних) санкцій за невиконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про обґрунтованість позовних вимог про відсутність підстав для нарахування штрафної санкції за несвоєчасно подану податкову декларацію з екологічного податку в порядку, передбаченому ПК України в період здійснення ліквідаційної процедури банку.
В обґрунтування правомірності прийняття рішень, що є предметом оскарження відповідач посилається виключно на норми Податкового кодексу України, що є необґрунтованим в межах даних правовідносин з урахування особливого статусу позивача.
Так, при прийнятті оскаржуваних рішень відповідачем не враховано вимоги Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» від 23 лютого 2012 року №4452-VI, який є пріоритетним в даних правовідносинах.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 вересня 2018 року у справі №808/3046/16.
Висновки судів попередніх інстанцій по суті розгляду справи відповідають правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі №804/3813/16 (провадження № 11-1409апп18), та спростовують доводи касаційної скарги про необхідність застосування штрафної санкції в порядку, передбаченому Податковим кодексом України і відсутність іншого порядку його стягнення під час ліквідації банку.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що обґрунтування касаційної зводиться виключно до незгоди з оцінкою, наданою судами повно і всебічно встановленим обставинам справи, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, скаржником не зазначено.
В обсязі встановлених в цій справі фактичних обставин колегія суддів вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про їх невідповідність нормам матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
Згідно із статтею 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 20 травня 2025 у справі №160/23525/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення і не оскаржується.

Судді	В.П. Юрченко І.А. Васильєва   В.В. Хохуляк