ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/1839/25 Головуючий суддя І інстанції Алтухова О. Ю.
Провадження № 22-ц/818/536/26 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Мальованого Ю.М., Пилипчук Н.П.,
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича на рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 30 червня 2025 року по цивільній справі № 645/1839/25 за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року АТ "Акцент-Банк" звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості .
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 звернулась до АТ «А-Банк» , щодо отримання банківських послуг та підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк». 10.12.2020 року, будучи клієнтом Банку, ОСОБА_1 уклала з банком кредитний договір ABH0CT155101059257, щодо надання останній кредиту в розмірі 60000,00 грн зі сплатою процентів у розмірі 50,00 щорічно та комісії в розмірі 0,00 грн. Станом на 21.03.2025 року заборгованість відповідачки за даним кредитним Договором складає 88212,10 грн, яка складається з: 47731,77 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 40480,33 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею. На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав ті інтересів АТ «А-Банк», у зв`язку з чим останній вимушений звернутись до суду з даним позовом.

Посилаючись на вказані обставини, АТ "А-Банк" просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 88212,10 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Немишлянського районного суду м. Харкова від 30 червня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ - БАНК» заборгованість за кредитним договором №ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 року у розмірі 88212,10 грн, з яких: 47731,77 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 40480,33 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «АКЦЕНТ - БАНК» судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Лисенко Андрій Олександрович, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції було ухвалено внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. 
Наголошує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту Оскільки обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань покладено на позивача, вважає що останнім не надано до суду належних та допустимих доказів укладення кредитного договору на тих умовах на які посилається позивач.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «Акцент-Банк» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його обґрунтованість та законність.
Вказано, що відповідач з допомогою сервісу "А24" уклав в електронній формі з Банком додатковий кредитний договір № ABH0CT155101059257 від 10 грудня 2020 року на суму в розмірі 60 000, 00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою процентів у розмірі 50% на рік. (Про що також зазначено і самому позові і в додатках до нього). Договір (Заява) про надання послуги "Швидка готівка" № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 року (в якій зазначені всі умови договору, у тому числі і процентна ставка) підписана Відповідачем простим електронним підписом

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги частково, а рішення суду скасувати у частині стягнення відсотків, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
У розумінні положень ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення мотивоване тим, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки доведені належними та допустимими доказами.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення у повній мірі не відповідає.
Суд вважав встановленим, що 10.12.2020 між АТ «А-Банк» та відповідачем було підписано заяву про надання послуг «Швидка готівка» ABH0CT155101059257, відповідно до умов якої відповідач отримав кредит у розмірі 60000,00 гривень строком на 60 місяців (до 09.12.2025) зі сплатою процентів у розмірі 50.00 щорічно. 
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, Таблицею обчислення загальної вартості кредиту становить між нею та банком договір, а також, що він ознайомився з актуальними Умовами та правилами надання банківських послуг АТ «А-Банк», що розміщені за посиланням www.a-bank.com.ua/terms, та до укладання цієї угоди ознайомлений з інформацією, яка розміщена на веб-сайті та доступна за посиланням www.a-bank.com.ua, в повному об`ємі у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
10.12.2020 між сторонами підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому обумовлено всі істотні умови кредитування, в т.ч. строк кредитування 60 місяців.
Як вбачається з меморіального ордеру № TR.15996195.31663.594 від 10.12.2020 відповідачу видано кредит згідно договору ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 у розмірі 60000 гривень (а.с.11 на звороті).
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором банк виконав вчасно та повністю, надавши кредитні кошти.
У порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконував.

Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідача за договором №ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 загальний залишок заборгованості за наданим кредитом складає 88212,10 грн, яка складається з: 47731,77 грн - загальний залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту); 40480,33 грн - загальний залишок заборгованості за процентами; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за комісією; 0,00 грн - загальний залишок заборгованості за пенею (а.с. 9 (зворотня сторона)-11).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки фактично отримані та використані останнім кошти в добровільному порядку не повернуті, банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду, з огляду на таке.
За правилами ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Положеннями ч. 1 ст.638ЦК України унормовано, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Правилами ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом статті 1056 - 1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Виходячи з вищевикладеного будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище наведеного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладення в електронному вигляді через інформаційно-телекомунікаційну систему позичальника можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Статтею 12 Закону України «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Відповідно до п. 12 ч. 1ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України "Про електронну комерцію" електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
Відповідно до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, розмір процентної ставки за користування кредитом, а також строк та порядок повернення кредиту у визначеному розмірі та сплати процентів за користування кредитом.
Згідно зі статтею 41 Закону України «Про Національний банк України» та частинами першою, другою статті 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Національний банк України встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та Правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі Правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне та повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Підставою для бухгалтерського обліку операцій банку відповідно до підпункту 2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 30 грудня 1998 року № 566, чинного на час виникнення спірних правовідносин, зі змінами та доповненнями, є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. У разі складання їх у вигляді електронних записів при потребі повинно бути забезпечене отримання інформації на паперовому носії.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначено, що інформація, яка міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Згідно з пунктом 5.4 цього Положення, особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня.
Пунктом 5.6 вказаного Положення визначено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Отже, виписки з особових рахунків клієнтів є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
Подібні висновки зроблені у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2024 року у справі № 214/1423/15-ц (провадження № 61-8821св24).
Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
У статті 100 ЦПК України визначено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.
Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
АТ «Акцент-Банк» обґрунтувало свої позовні вимоги письмовими доказами та паперовими копіями електронних доказів: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 01.11.2019 року; заявою клієнта № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 року, паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка», таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, випискою по картці, довідкою за картами, розрахунком заборгованості за договором.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, суд першої інстанції всупереч вимог ст. 89 ЦПК України не надав оцінки тому, що позивач не надав належних і допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76, 100 ЦПК України, що одноразовий ідентифікатор (простим електронним підписом ) від імені ОСОБА_1 про який вказано у копії заяві клієнта № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 та у копії паспорті споживчого кредиту «Швидка готівка» фактично був використаний відповідачкою у той спосіб, як це зазначено у вказаних документах: шляхом підтвердження дзвінком 10.12.2020 з номера телефону НОМЕР_1 , вказаного нею в Анкеті-заяві. У справі вемає належних і допустимих у розумінні ст.ст. 76, 100 ЦПК України доказів про те, що дійсно мали місце такі події щодо обміну між сторонами такою інформацією, отримання відповідачкою від позивача одноразового ідентифікатора, який замінює її власноручний підпис, або її згода на використання такого підпису та його фактичне використання.
Наведені з цього приводу доводи скарги знайшли своє підтвердження та спростовують висновки суду щодо укладення кредитного договору на вищевказаних умовах.
За таких обставин колегія суддів вважає недоведеним укладення у належній письмовій та прирівняній до неї електронній формі укладення кредитного договору на зазначених у позові умовах, зокрема щодо відсоткової ставки за користування кредитними коштами саме у розмірі 50% .
Крім того, ознайомлення позичальника з паспортом споживчого кредиту не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є лише інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону, і не є доказом додержання сторонами встановленої законом обов`язкової письмової форми кредитного договору. 
Вказане відповідає актуальній судовій практиці та правовій позиції, викладеній у постанові Об`єднаної Палата Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23.05.2022 у справі № 393/126/20.
Таким чином, всупереч свого процесуального обов`язку доказування підстав позову, та наведених вище вимог закону щодо порядку укладання договору у електронній формі позивач належних доказів про надання/отримання відповідачці саме того електронного цифрового підпису, який зазначено у тексті договору, - до суду не надав.
Таким чином всупереч визначеного у ст. ст.12,81 ЦПК України процесуального обов`язку позивач не надав до суду належних і допустимих доказів про те, що сторони у справі дійшли згоди про укладення кредитного договору на зазначених у позові умовах виплати відсотків.
Отже, за наявності доказів про отримання грошової суми, яка дорівнює тілу кредиту (меморіальний ордер, виписка з банківського рахунку відповідачки) - колегія суддів вважає, що договірні відносини за Договором кредиту є підтвердженими лише щодо отримання 60000 грн. грошових коштів від банку, її використання та часткове повернення.
АТ «Акцент-Банк» обґрунтувало свої позовні вимоги письмовими доказами: анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 01.11.2019 року; заявою клієнта № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020, паспортом споживчого кредиту «Швидка готівка», таблицею обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, випискою по картці, довідкою за картами, розрахунком заборгованості за договором.
Проте, вказані документи, окрім анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 01.11.2019 року, містять лише інформацію про те, що вони підписані одноразовим ідентифікатором (простим електронним підписом). 
Разом з тим, лише зазначення такої інформації не є достатнім для доведення факту підписання документу таким підписом, оскільки згідно ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає відповідний порядок узгодження та використання такого способу підписання. Без підтвердження дотримання законного порядку накладення цифрового підпису лише зазначення про те, що він належить відповідачу - є недостатнім для верифікації відповідача як особи, якій належав цей підпис під час його накладення (використання) на електронний документ. На електронні докази поширюються загальні вимоги щодо їх достатності та допустимості, ст.ст. 78-79 ЦПК України, для підтвердження належності цифрового підпису саме відповідачу та використання його відповідачем при укладенні договору у електронній формі. Відповідач, яка є споживачем банківських послуг позивача, заперечувала підписання кредитного договору у елекронній формі, тому за змістом вказаної норми ст. 100 ЦПК України Споживач заперечуває належність йому електронного підпису, як слабка сторона договору споживчого кредитування, то процесуальним обов`язком згідно вказаної норми ст. 100 ЦПК України 
При цьому колегія суддів звертає увагу, копія анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку містить лише його анкетні дані та не містить даних про умови кредитування щодо строків повернення кредиту, розміру процентної ставки та строків сплати процентів за користування кредитом.
Як вбачається із положень паспорту споживчого кредиту «Швидка готівка» та заяви клієнта № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 року, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної процентної ставки за договором про споживчий кредит умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної у цьому Паспорті споживчого кредиту, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо. Наведені обчислення реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача є репрезентивними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, викладених вище, і на припущенні, що договір про споживчий кредит залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені у договорі. Реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії Договору.
Паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка» та заява клієнта № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 року, підписані працівником АТ «Акцент-Банк» і відповідачем шляхом підтвердження дзвінком із телефонного номера, не є частиною кредитного договору, а виступає способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту (див. постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20).
Отже, за відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутності у заяві домовленості сторін про розмір кредитного ліміту, підстави та порядок нарахування процентів, надані банком паспорт споживчого кредиту за програмою «Швидка готівка» та заява клієнта № ABH0CT155101059257 від 10.12.2020 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки ці документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.
У зв`язку з цим до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.
Але, враховуючи, що як було зазначено вище фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитом в сумі 47731,77 грн. підлягають задоволенню.
Також колегія суддів зауважує, що текст наданих позивачем документів щодо укладення між сторонами кредитного договору від 01 листопада 2019 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, - не містить і строку повернення кредиту (користування ним).
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Отже, наявні підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь банку суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47731,77 грн.
При цьому, відповідач не заперечував факт отримання кредитної картки та отримання ним кредитних коштів, користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість за договором, отже не заперечував факту укладення кредитного договору. 
Водночас відсутні підстави для стягнення з відповідача 40480,33 грн у вигляді відсотків встановлених умовами Договору кредиту, що не були узгоджені з відповідачем.
Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду від 29 березня 2024 року у справі № 336/1265/21.
Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині задоволення позову про стягнення заборгованості за відсотками, стягнення зміні, з ухвалення нового рішення про відмову у позові в цій частині. Решта рішення суду, про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47731,77 грн.- є доведеною, а тому в цій частині рішення суду залишається без змін.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, з матеріалів справи вбачається, що АТ «Акцент-Банк», звертаючись до суду з позовом, сплатило 2422,40 грн судового збору (а.с.1).
Позовні вимоги задоволено на 47731,77*100/88212,10=54,11 %.
Таким чином, з відповідача необхідно стягнути на користь АТ «Акцент-Банк» 2422,40 х 54,11 %/100 =1310,76 грн.
Апеляційну скаргу також задоволено частково, на 45,89 % відповідно, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3633,60*45,89/100=1667,45 грн підлягає стягненню з АТ «Акцент-Банк»на користь ОСОБА_1 . 
Шляхом взаємозаліку зазначених сум з АТ «Акцент-Банк»на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 356 грн 69 коп. (1667,45-1310,76) 
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лисенка Андрія Олександровича- задовольнити частково.
Рішення Немишлянського районного суду м. Харкова від 30 червня 2025 року в частині стягнення заборгованості за нарахованими процентами за договором кредиту на суму 40480,33 грн , та розподілу судових витрат скасувати.
Ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за нарахованими процентами за договором кредиту на суму 40480,33 грн  у цій частині.

В іншій частині, про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47731,77 грн.- - рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 356 грн 69 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 14 квітня 2026 року.

Головуючий    В.Б. Яцина.

Судді колегії   Ю.М. Мальований.

Н.П.Пилипчук.