Справа № 930/3088/25
Провадження № 2/930/477/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06.04.2026 року       м. Немирів
Немирівський районний суд 
Вінницької області 
в складі головуючого судді - Науменка С.М., 
за участю: секретаря судового засідання - Андрущак Л.П., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Шикунова Аліна Олександрівна до Немирівської міської ради Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом ,- 
ВСТАНОВИВ:
Представник позивача адвокат Шикунова Аліна Олександрівна, звернулася в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько – ОСОБА_2 , про що 16 квітня 2025 року складено відповідний актовий запис №171.
Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер якої ( АДРЕСА_2 .
В установленому законом порядку, вона, як єдина спадкоємиця, звернулася до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю., з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведено та зареєстровано спадкову справу за №47/2025 – у нотаріуса, номер у Спадковому реєстрі – 74024511.
Постановою за №602/02-31 від 11.12.2025 року ОСОБА_1 , відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на домоволодіння АДРЕСА_2 та на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер якої 0523086600:03:002:0134, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої приватної власності на домоволодіння, виданого Рубанською сільською радою 15.05.1991 року на підставі рішення виконкому Немирівської районної ради народних депутатів № 128 від 17.04.1986 року та рішення виконкому Рубанської сільської ради народних депутатів від 17.04.1990 року №16, зареєстрованого Тульчинським БТІ 15.05.1991 року в реєстровому книгу №1 за реєстровим номер 143, право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_2 .
Відтак, неможливо визначити розмір частки у праві власності на майно колгоспного двору спадкодавця. А оформлення свідоцтва про право на спадщину на цілу земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, на якій розташований спадковий будинок, суперечитиме вимогам ст. 120 Земельного кодексу України.
При цьому, нотаріусом було роз`яснено, що згідно ч.1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР, майно колгоспного двору належить її членам на праві сумісної власності. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР (у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Так, за приписами ст. 120, ст. 121, ст. 123 ЦК Української РСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. При цьому розмір часток учасників у праві спільної сумісної власності залежить від участі кожного із членів у його створенні.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1226 ЦК України встановлено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.
Відтак ОСОБА_1 , як єдина спадкоємиця після смерті свого батька, має право на отримання спадщини. Більш того, 02 грудня 2011 року її батько - ОСОБА_2 склав заповіт посвідчений секретарем Рубанської сільської ради , яким належне йому майно заповів своїй дочці ОСОБА_1 .
В зв`язку з цим позивачка ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом.
В судове засідання представник позивача адвокат Шикунова А.О., не з`явилася надала суду заяву, в якій просить справу розглянути без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити.
Представник відповідача Немирівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просить справу розглянути без участі представника Немирівської міської ради. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.
Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки. Що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Так, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 вчасно у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_2 , звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив в оформленні спадщини на будинок оскільки вказаний будинок відноситься до категорії колгоспних дворів і нотаріус не наділений повноваженнями визначення часток учасників колгоспного двору.
Згідно статті 120 ЦК УРСР (1963 року), колгоспний двір це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.
Відповідно до ст.ст. 120,123 ЦК УРСР, які діяли до ведення в дію Закону України Про власність, кожен з членів колгоспного двору мали рівне право на майно колгоспного двору. Тобто, після введення в дію Закону України «Про власність» 15.04.1991 року у всіх членів колгоспного двору виникло право власності на все його майно в рівних частинах, в тому числі і на будинок з господарськими спорудами, які відносилися до цього колгоспного двору.
Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто, усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Отже, житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_2 станом на 15 квітня 1991 року, на день припинення існування колгоспних дворів належав на праві спільної сумісної власності в рівних частках голові і членам колгоспного двору.
Відповідно п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України однією з підстав виникнення права власності на земельну ділянку, є прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права.
Відповідач позовні вимоги визнає, тому відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
Враховуючи вищевикладене та за відсутності іншого, крім судового, шляху для відновлення порушених прав позивача, суд приходить до висновку про задоволення позову.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1216-1217, 1220, 1233-1235, 1269 ЦК України, ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року), ст.ст. 12, 80, 81, 82, 200, 211, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, суд ,-

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник – адвокат Шикунова Аліна Олександрівна до Немирівської міської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , на житловий будинок літ. «А» по АДРЕСА_2 , загальною площею 57,1 кв. м., житлова площа – 47,6 кв. м., до складу якого входить: літня кухня літ. «Б», погріб Б/під, сарай літ. «б», сарай «В», огорожа № 1-2, криниця №3.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності в порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , на земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер якої 0523086600:03:002:0134, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку передбаченому ст.ст. 351-356 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя Немирівського
районного суду: С.М. Науменко