Провадження №2/748/146/26	
 	Єдиний унікальний № 748/2792/25	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2026 р.	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі:
головуючого судді Хоменко Л.В.,
секретаря Базарної М.В., 
за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Скуміна М.Г.,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить встановити факт, що вона з 30 грудня 2012 року по 26 травня 2025 року проживала однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу разом із ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Вимоги мотивує тим, що з 30 грудня 2012 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 почали проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 . Зазначає, що в період проживання однією сім`єю вони вели спільне господарство та мали спільний бюджет, купували разом необхідні для побуту речі. 04 березня 2025 року ОСОБА_4 був призваний на військову службу за мобілізацією. Після мобілізації ОСОБА_4 вони підтримували сімейні відносини. Відповідно до сповіщення № 600 від 30 травня 2025 року ОСОБА_4 26 травня 2025 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі бойових дій поблизу населеного пункту Локня Сумського району Сумської області. 30 липня 2025 року ОСОБА_1 зверталась до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, ухвалою суду від 20 серпня 2025 року заява залишена без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право. Оскільки шлюб між позивачем та ОСОБА_4 не був укладений, позивач не може у повній мірі реалізувати свої права, а саме належним чином комунікувати з органами військового управління, поліцією, подавати заяви щодо розшуку та ініціювати інші питання, отримувати можливі виплати, тощо.
Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 серпня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
30 вересня 2025 року від представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Ліщук О.В. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Заперечення обґрунтовані тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали за адресою: АДРЕСА_2 за місцем їх реєстрації. Відповідач не заперечує, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 були знайомі, у 2013 році під час спільного відпочинку у с. Новопетрівка Роменського району Сумської області між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 виникли романтичні відносини, проте пізніше вони розійшлись та майже п`ять років не підтримували жодних стосунків. Згодом, позивач та ОСОБА_4 знову почали спілкуватись, ОСОБА_1 приїзджала до ОСОБА_4 у м. Бровари Київської області, зустрічі відбувались у квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить сестрі ОСОБА_4 ОСОБА_5 . У 2021 році ОСОБА_1 та ОСОБА_4 припинили відносини, позивач виїхала закордон. Згодом позивач повернулась та стосунки між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 відновились. Крім того зазначає, що жодних належних та допустимих доказів на обґрунтування позову позивач не надала, не зазначила мету встановлення цього юридичного факту. (а.с. 50-60).
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2025 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Скумін М.Г. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. ОСОБА_1 зазначила, що з ОСОБА_4 вони знайомі з 1991 року, у одному селі жили їх дідусь та бабуся. З грудня 2012 року почали проживати як сім`я у м. Бровари Київської області у квартирі ОСОБА_6 , право власності на яку оформлено на сестру ОСОБА_6 . У квартирі проживали до дня мобілізації ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Комунальні послуги за квартиру сплачували вона та ОСОБА_6 . 29 травня 2025 року ОСОБА_6 поштою прислав їй свою банківську картку. Речі ОСОБА_6 з військової частини прислали на її адресу. 31 травня 2025 року вона з картки ОСОБА_6 перевела гроші 7000 грн. на свою карту, гроші вклала у спільний бізнес. У спілкуванні з військовою частиною їй відмовили, оскільки вона неофіційна дружина. Після зникнення ОСОБА_6 його сестра наполягала на її виселенні з квартири. 07 липня 2025 року вона виїхала з картири. Весь бізнес ОСОБА_6 залишився ОСОБА_7 , тому на її думку, він свідчить у судовому засіданні проти неї. Допитана у якості свідка – зазначила, що знає ОСОБА_6 з дитинства, з юності зустрічались, потім розійшлись, через 21 рік знову зустрілись, наприкинці серпня ОСОБА_6 знайшов її через інтернет. Вона їздила до нього, від нього їздила на роботу у м.Чернігів. Перед Новим 2013 роком ОСОБА_6 зробив їй пропозицію, з січня 2013 року вони почали проживати разом як сім`я. ЇЇ мама давала їм 1000 доларів на розвиток бізнесу. Вона допомагала ОСОБА_6 вести бізнес, вела домашнє господарство. З ОСОБА_6 проживали разом, купували продукти, вигулювали котів. Реєструвати шлюб на той час не вважали за потрібне. У 2017- 2018 роках по два місяці їздила до Фінляндії на полуницю. Кожну суботу вони з ОСОБА_6 ходили до його мами на вечерю. Сестра ОСОБА_6 не хотіла, щоб він з кимось зустрічався. У 2015 році вона на певний час виїжджала до м.Чернігова, бо хворіла мама. У 2012 році у квартирі не було посуду, побутової техніки. Болер купували до вторгнення. Всі документи були, але ОСОБА_6 викинув всі чеки. 
Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ліщук О.В у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на аргументи, викладені у відзиві на позов, зазначила, що позивач не підтвердила належними та допустими доказами, що спільно проживала з синою її довірителя, як чоловік та дружина, що між ними були відносини притаманні подружжю. 
Представник відповідача – військової частини НОМЕР_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без їх участі, покладається на розсуд суду.
Допитані судом свідки надали такі пояснення.
Свідок ОСОБА_8 надала суду показання, що ОСОБА_6 знає з 2009 року, ОСОБА_9 знає з 2013 року, з ОСОБА_9 їх познайомив ОСОБА_6 , відрекомендував її як свою дівчину. З тих пір вона знає їх як сімейну пару, вели спільний побут. Вони удвох часто бували у них у гостях. 13 років вони товаришували сім`ями, представляв її як дружину. ОСОБА_6 почав самостійно займатись турбінами, ОСОБА_9 працювала на ОСОБА_10 , виїжджала за кордон на збір полуниці. Квартиру ОСОБА_6 виплачував у кредит. 
Свідок ОСОБА_11 зазначив суду, що працював з ОСОБА_6 з 1999 року. У 2019 році він виплатив квартиру і мав намір одружитись. Через однокласники знайшов ОСОБА_9 , стали проживати разом, як чоловік та дружина. У них був автомобіль ОСОБА_12 , потім купили Тойоту. ОСОБА_9 допомагала ОСОБА_6 по бізнесу, працювала неофійно. ОСОБА_6 з ОСОБА_9 їздили до його батьків, допомагали по господарству. У їх оточенні ОСОБА_13 називав дружиною. Вони товаришували сім`ями. У квартиру вони придбали все необхідне, квартира була пуста після ремонту. 
Свідок ОСОБА_14 надала показання, що ОСОБА_6 і ОСОБА_9 знає вісім років, як жильців будинку, де вона працює консьєржем. Вони щомісяця сплачували плату за послуги консьєржа. Вони жили удвох, він бувало залишав для неї сумки з продуктами на першому поверсі. Бачила, як вечорами вони удвох гуляли з котиками. 
Свідок ОСОБА_15 надала показання, що у жовтні 2012 року познайомились з ОСОБА_6 на Дні народження мами ОСОБА_9 , вони тільки почали зустрічатись. У жовтні їздили гуляти по ОСОБА_16 . Свідок була в їх квартирі. ОСОБА_6 працював, ОСОБА_9 вела побут, допомагали йому по бізнесу. Зі слів ОСОБА_9 знає, що вони разом купували диван, стільці на кухню, купили автомобіль. 
Свідок ОСОБА_17 , мама позивачки, суду надала показання, що ОСОБА_6 знає з 2012 року, разом святкували День народження. ОСОБА_6 розповідав, що у нього є квартира в Броварах, є автомобіль. Вона у них була разів два чи три. Вони до неї приїжджали частіше. Їздила з ними до його батьків у Сумську область. Відносини у них були дуже добрі. Донька три роки підряд їздила на два- три місяці у Фінляндію на полуницю. У цьому році ОСОБА_6 зник безвісти. ОСОБА_9 до липня проживала у квартирі. Заперечила, що ОСОБА_9 у 2015 році поверталась проживати до ОСОБА_18 . 
Свідок ОСОБА_19 надала показання, що ОСОБА_9 знає з 2007 року, сусідка по ОСОБА_18 . ОСОБА_6 знає з 2012 року. Проживали вони як сімейна пара, підтримували подружні стосунки. ОСОБА_6 часто з ОСОБА_9 приїжджали до м.Чернігова, разом їздили по гриби. Розповідала, що купували речі у квартиру, побутову техніку. Була у них у квартирі восени 2019 року.
Свідок ОСОБА_20 надала показання, що ОСОБА_21 знає з 2013 року, приїжджав з позивачкою, святкували День народження. Знає їх як сімейну пару, разом проживали у квартирі ОСОБА_6 , купували разом меблі. 
Свідок ОСОБА_22 надав показання, що ОСОБА_6 знає з 2014 року, ОСОБА_9 знає дев`ять років. Років десять тому був у квартирі ОСОБА_6 , квартира була умебльована, однак порядку жіночого у квартирі свідок не помітив. ОСОБА_6 з ОСОБА_9 часто сварились, тому ОСОБА_9 жила у Чернігові. 
Свідок ОСОБА_23 надав показання, що є двоюрідним братом ОСОБА_6 , з ним вони часто спілкувались по телефону, зустрічались на роботі. Не чув, щоб ОСОБА_13 називав дружиною. У ОСОБА_6 свій бізнес, він купив собі квартиру. Вперше ОСОБА_9 побачив у 2022 році, чи проживала ОСОБА_9 з ОСОБА_6 не знає, брат не говорив. 
Свідок ОСОБА_5 надала показання, що ОСОБА_9 знає по селу, де проживали дід з бабою. У 2012 – 2013 році вони зустрічалась з ОСОБА_6 . Не пам`ятає, щоб ОСОБА_9 приходила на вечерю до її матері. Влітку 2015 року ОСОБА_9 з`їхала, речей її у квартирі ОСОБА_6 не було. У 2019 році ОСОБА_9 попросилась проживати з ОСОБА_6 . На роботі у ОСОБА_24 не бачила. Не знає щоб вони щось спільно придбавали. Після того, як ОСОБА_6 пропав безвісти виселила ОСОБА_9 зі своєї квартири. Про позику грошей свідку нічого не відомо.
Свідок ОСОБА_25 надала показання, що ОСОБА_6 та ОСОБА_9 бувало проживали разом і знову розходились, сімейних відносин між ними свідок не бачив, удвох разом він їх майже не бачив. Коли приїжджали в село, ОСОБА_9 проживала у своїх родичів, ОСОБА_6 у своїх. У квартирі ОСОБА_6 був дуже рідко, бувало бачив там ОСОБА_9 , на речі уваги не звертав. На роботі у ОСОБА_24 він ніколи не бачив. 
Свідок ОСОБА_26 надала показання, що на роботі бачив ОСОБА_9 , вона приїжджала раз на місяць. ОСОБА_6 займався ремонтом турбін. Не знає чи вони сім`я. Після зникнення ОСОБА_24 приїжджала на СТО, допомагала відвозити, привозити посилки. Приїжджала у його гараж. Коли ОСОБА_6 мобілізували, він сказав, щоб свідок займався його бізнесом, а ОСОБА_9 буде допомагати. 
Свідок ОСОБА_27 надала показання, що у 2015 році хрещений познайомив її з ОСОБА_9 . Вдома у нього була один раз, інколи "ходили" на каву. Про відносини з ОСОБА_9 він їй не розповідав, про придбання речей не розповідав.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , його батьками є ОСОБА_28 та ОСОБА_3 . (т.1, а.с.64-66, 61). 
Відповідно до копії Витягу про державну реєстрацію прав власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 (т.1 а.с. 69).
З копій Актів обстеження житлово-побутових умов від 24 жовтня 2019 року, 11 серпня 2020 року складених депутатом Криловою Т.М., за підписом сусідів вбачається, що за заявою ОСОБА_1 складено Акти, що зі слів сусідів та заявника, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , але фактичного проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_4 з 2013 року та ведуть спільне господарство. (т. 1 а.с. 7,8 ).
З копії Акту обстеження житлово-побутових умов від 18 червня 2025 року, складеного депутатом Кравцовим І.А., зі слів сусідів встановлено що ОСОБА_1 дійсно проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 . На даний час її чоловік є військовослужбовцем ЗСУ. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають в цивільному шлюбі за даною адресою з 2013 року. (т. 1 а.с. 6 ).
З дослідженої судом копії Обліково-послужної картки на сержанта військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що він проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , місцем проживання членів сім`ї зазначено адресу АДРЕСА_2 , при цьому стовпчик із складом сім`ї не заповнений. ( т.2 а.с. )
30 травня 2025 року на ім`я ОСОБА_3 начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 було видано сповіщення сім`ї № 600 про те, що її син - сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання бойового завдання зник безвісти 26 травня 2025 року в районі н.п. Локня, Сумського р-ну, Сумської обл. (т.1, а.с.9).
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 червня 2025 року вбачається, що за заявою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , внесено відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 115 КК України за фактом зникнення її рідного брата, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник безвісти 26 травня 2025 року в районі н.п. Локня Сумського району Сумської області (т. 1 а.с. 79).
Згідно Доповіді по факту зникнення безвісти ОСОБА_4 26 травня 2025 року о 14:58 год. – початок штурмових дій противника позицій ПВ «МОТОРОЛА», ПВ «НОКІЯ» з напрямку н.п. Локня, Україна. 26 травня 2025 року о 16:25 год. штурмові дії противника на позиціях позицій ПВ «МОТОРОЛА», ПВ «НОКІЯ» завершено. Внаслідок чого втрачено зв`язок із сержантом військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 . З 26 травня 2025 року вважається таким що зник безвісти. З анкетних даних встановлено, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Близькі родичі: мати – ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 82-83).
ОСОБА_4 перебуває у Єдиному реєстрі осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, що підтверджується роздруківкою Витягу. (т. 1 а.с. 85).
Судом досліджено Анкету №20250615_39 на особу, яка зникла безвісти за особливих обставин, яка заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зник біля н.п. Локня, Сумського району Сумської області 26 травня 2025 року. З даної Анкети вбачається, що заявником є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка є рідною сестрою. (т. 1 а.с. 109-111).
Згідно відповіді командування В/Ч НОМЕР_1 від 15 липня 2025 року на адвокатський запит адвоката Скуміна М.Г., військова частина повідомляє, що ОСОБА_4 в наявних у військовій частині документах не згадує про громадянку ОСОБА_1 . (т. 1 а.с. 214).
За клопотання сторони відповідача, судом витребувано інформацію про перетин державного кордону України позивачем ОСОБА_1 в період з 08 листопада 2017 року по 26 травня 2025 року. З листа Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ від 04 листопада 2025 року вбачається, що ОСОБА_1 25 червня 2021 року перетнула кордон на виїзд через п.п. Бориспіль-D рейсом 2417 КИЇВ-ГЕЛЬСІНКИ та 03 липня 2021 року перетнула кордон на в`їзд через п.п. Бориспіль-D рейсом 2418 ГЕЛЬСІНКИ-КИЇВ. Крім того, 25 червня 2019 року ОСОБА_1 перетнула кордон на виїзд через п.п. Ягодин та 05 вересня 2019 року перетнула кордон на в`їзд через п.п. Ягодин. Також 25 червня 2018 року ОСОБА_1 перетнула кордон на виїзд через п.п. Ягодин та 15 вересня 2018 року перетнула кордон на в`їзд через п.п. Ягодин. (т. 1 а.с. 196).
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Положеннями частини першої статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.
Частиною четвертою статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб належать жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили.
Статтею 1 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» до числа близьких родичів віднесено осіб, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі осіб, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. Статтею 6 цього Закону визначені права близьких родичів. Виникнення і реалізація цих прав не ставиться у залежність від рішення суду про встановлення факту спільного проживання.
У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю. Факт спільного проживання, сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Подібні висновки містяться у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 180/2536/18 (провадження № 61-18579св19), від 09 червня 2021 року у справі № 346/5702/18 (провадження № 61-17111св20).
При цьому, як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2024 року у справі №760/20948/16-ц, спільний відпочинок осіб не є достатнім для визнання факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим пиміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі (постанова Верховного Суду від 26 травня 2022 року у справі № 362/3705/20).
Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в порядку п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України. У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).
Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц).
Тобто, предметом доказування у даному разі є передусім, сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, які визначені ч. 2 ст. 3 СК України.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам вцілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Надані заявницею та досліджені судом докази підтверджують лише спільне проживання її з ОСОБА_4 протягом певного періоду за однією адресою, що не є достатнім для визнання факту проживання однією сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. 
Акти обстеження житлово-побутових умов проживання від 24 жовтня 2019 року, 11 серпня 2020 року та від 18 червня 2025 року, які надані в копіях, видані за заявою позивачки, інформація зазначена у них про фактичне проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу за адресою АДРЕСА_1 , зазначена зі слів свідків. При цьому ці свідки не були допитані у судовому засіданні. Інформація, зазначена в цих актах, не містить інформації про наявність житлово- побутових умов проживання.
Доказів, які б підтверджували факт ведення позивачкою з ОСОБА_4 спільного господарства, наявність взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю/сім`ї, заявницею не надано. Показання допитаних судом свідків, суперечать один одному, у повному обсязі не підтверджують існування усталених відносин, як чоловіка та жінка, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а також спільне їх проживання, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, піклування чоловіка та жінки один про одного. Свідки, або взагалі не були у квартирі, де проживала позивач з ОСОБА_4 , або були один - два рази більше десяти років років тому. А відтак, такі показання несуть лише суб`єктивні бачення свідків та не підтверджені іншими матеріалами справи.
Крім того, показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 08.12.2021 року у справі №531/295/19.
Суд вважає, що перерахування на картку позивачки грошових коштів з картки ОСОБА_4 (З роздруківки платіжних інструкцій АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вбачається, що 09 липня 2024 року, 09 серпня 2024 року, 28 грудня 2024 року, 31 січня 2025 року, 28 березня 2025 року, 30 березня 2025 року, 11 квітня 2025 року, 31 травня 2025 року перераховувались кошти з карткового рахунку ОСОБА_4 на картковий рахунок ОСОБА_1 грошові кошти (т.1, а.с.12-19), не вказують на підстави для встановлення факту її проживання однією сім`єю із ОСОБА_4 у спірний період та ведення спільного бюджету, а лише доводять, що такі кошти у незначній сумі та нерегулярно були перераховані та без вказаної мети такого перерахування. 
Переглянуті судом фото та відеозаписи свідчать про проведення ОСОБА_1 та ОСОБА_28 разом дозвілля у певні дні, однак на думку суду не підтверджують існування усталених відносин, як чоловіка та жінка, взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, а також спільне їх проживання, ведення спільного господарства. 
Позивачка не надала доказів суду, що, ні вона. ні ОСОБА_28 не перебувають в іншому шлюбі.
Отже, надані позивачкою докази у їх сукупності не підтверджують тривалого спільного її проживання з ОСОБА_28 однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Враховуючи вищевикладене та встановлені судом у даній справі обставини, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позових вимог. 
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову та відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем відшкодуванню з відповідача не підлягають, натомість витрати на правову допомогу, понесені відповідачем, підлягають стягненню з позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Ліщук О.В. просить стягнути з позивача понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 590 грн. 00 коп.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та таке ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.
Такий правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16, в постановах Верховного Суду від 24.06.2020 у справі № 757/16448/17-ц, від 24.03.2021 у справі № 308/1020/16-ц.
З метою надання професійної правничої допомоги між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір про надання правничої допомоги №29/25 від 06 серпня 2025 року. Згідно п. 4 Договору, вартість послуг адвоката вказується у розрахунку, який є невід`ємною частиною договору. Пунктом 5 встановлено що гонорар адвоката визначається за домовленістю сторін (т. 1 а.с. 226).
Згідно акту-розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу за договором про надання правничої допомоги №29/25 від 06 серпня 2025 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 погодили, що вартість правничої допомоги становить 20 590 грн., яка складається з: надання юридичних консультацій (2 год.) – 2 422 грн. 40 коп.; складання документів: відзив на позовну заяву - 4845 грн. 00 коп., клопотання про витребування доказів - 2 422 грн. 40 коп., клопотання про зменшення витрат на правову допомогу - 1211 грн. 20 коп., запити адвоката - 3633 грн. 60 коп., заява про виклик свідків - 1211 грн. 20 коп., вивчення судової практики - 1211 грн. 20 коп., клопотання про приєднання доказів - 605 грн. 60 коп., складання додатків - 605 грн. 60 коп. (т. 1 а.с. 227). 15 жовтня 2025 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підписано акт прийому-передачі послуг за договором про надання правничої допомоги №29/25 від 06 серпня 2025 року. (т. 1, зворот а.с. 227).
Відповідно до квитанції № 2.355890951.1 від 15 жовтня 2025 року відповідачем ОСОБА_3 сплачено адвокату Ліщук О.В. 20 590 грн. (т.1 а.с. 228).
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 та у додатковій постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування витрат на правову допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Отож, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, складності справи, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, підготовку відзиву, участь у судових засіданнях, суд вважає, що заявлена стороною відповідача сума витрат на професійну правничу допомогу 20 590 грн. 00 коп. підлягає зменшенню до 15 000 грн. 00 коп.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України при відмові у позові судовий збір позивачу не відшкодовується.
На підставі викладеного, ст. 3 СК України та керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 259, 265, 268, 273, 315, 319, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Військової частини НОМЕР_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 30 грудня 2012 року по 26 травня 2025 року - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. 00 коп.
Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .
Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 , код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.