ПОСТАНОВА 
Іменем України

08 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 390/2502/24
провадження № 22-ц/4809/574/26 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О. Л., 
за участі секретаря – Антошиної А. В.,
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
треті особи -  ОСОБА_3 , Товариство з додатковою відповідальністю «Експрес-Страхування»,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року у складі судді Гершкула І. М. і

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст вимог позовної заяви 

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила стягнути на свою користь матеріальну шкоду в розмірі 170 663 грн 54 коп, інфляційні витрати в розмірі 2 559 грн 95 коп, три відсотки річних в розмірі 909 грн 27 коп, моральну шкоду в розмірі 50 000 грн та судові витрати.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач, порушивши правила дорожнього руху під час перестроювання, спричинив ДТП, унаслідок якого автомобіль позивачки отримав суттєві пошкодження. Вина відповідача встановлена постановою суду за ст. 124 КУпАП.
Матеріальні збитки ОСОБА_1 становлять 321 576 грн 14 коп, з яких страхова компанія відшкодувала лише 160 000 грн, тому різниця підлягає стягненню з відповідача як із винної особи, а також 3% річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Також позивачка зазначає, що внаслідок ДТП зазнала моральної шкоди (стрес, переживання, порушення звичного способу життя), яка підлягає компенсації, у зв`язку з чим звернулася до суду з відповідним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у сумі 161 576 грн 14 коп, інфляційні втрати у сумі 5 375 грн 64 коп, три відсотки річних у сумі 887 грн 34 коп, моральну шкоду в сумі 5 000 грн, а також судові витрати у сумі 8 735 грн 58 коп.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що вина відповідача у скоєнні ДТП доведена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а отже він як особа, що керувала джерелом підвищеної небезпеки, зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду.
Суд першої інстанції виходив з того, що фактичний розмір матеріальних збитків становить 321 576,14 грн, з яких страхова компанія відшкодувала лише 160 000 грн, тому різниця підлягає стягненню з відповідача. 
Також суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення інфляційних втрат і 3% річних за прострочення грошового зобов`язання, однак, у меншому розмірі, ніж заявлено, оскільки позивач неправильно здійснив розрахунок.
Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка зазнала певних страждань і незручностей через ДТП та втрату можливості користуватися автомобілем, однак, визначив розмір відшкодування у 5 000 грн, виходячи з принципів розумності та співмірності.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області у справі від 24 листопада 2025 року та закрити провадження у справі у зв`язку відсутністю підстав для пред`явлення позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на неналежних та недопустимих доказах, зокрема на експертному висновку, який складений без достатньої фактичної основи.
Зокрема, експертне дослідження проведене судовим експертом фактично базувалося на усних поясненнях позивача, а не на об`єктивних даних, первинних документах чи належному огляді та перевірці технічного стану автомобіля. При цьому експерт не був попереджений про кримінальну відповідальність, що ставить під сумнів достовірність висновку.
Суд першої інстанції не врахував обставини щодо технічного стану автомобіля позивача до ДТП, зокрема те, що транспортний засіб був придбаний із пошкодженнями (у тому числі несправною системою безпеки), а докази її належного відновлення відсутні. Відтак, включення вартості ремонту цієї системи до розміру збитків є безпідставним.
Крім того, суд безпідставно відмовив у витребуванні додаткових доказів (зокрема від офіційного дилера), що могло вплинути на правильність встановлення розміру шкоди.
Відповідач вважає, що розмір матеріальних збитків є завищеним, а виплачена страховою компанією сума повністю покриває реальні пошкодження, оскільки ДТП не мало значних наслідків (автомобілі залишили місце події самостійно, тілесні ушкодження відсутні).

Відзиви на апеляційну скаргу

Відзивів на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача адвокат Репело О. В. заперечував проти доводів апеляційної скарги.
ОСОБА_3 та представник ТОВ «Експрес-Страхування» в судове засідання апеляційного суду не з`явились про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного документу.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки треті особи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглядати справу без їх участі, що відповідає положенням ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом першої інстанції встановлено, що 03.09.2024 о 12.10 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Євгена Чикаленка у м. Кропивницький, був не уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки під час здійснення маневру перестроювання, не переконався в безпечності маневру, не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen Atlas, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався в попутньому напрямку по тій смузі на яку водій ОСОБА_2 мав намір перестроїтися, допустив із ним зіткнення, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушено пункти 2.3 (б), 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху України.
Власником автомобіля Volkswagen Atlas, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .
Вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 станом на 03.09.2024 в результаті пошкодження автомобіля Volkswagen Atlas, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 321 576,14 грн.
ОСОБА_3 сплачено Кіровоградському НДЕКЦ МВС України грошові кошти в сумі 9 087,40 грн з призначенням платежу: ;153500;1500201;20;2565008078. Проведення експертних досліджень, оцінки майна, майнових прав і професійної оціночної діяльності на замовлення фізичних та юридичних осіб, дослідження автотоварознавчі.
ТДВ «Експрес-Страхування» перераховано ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 160 000 грн.
ОСОБА_3 продав ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Atlas, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартістю якого визначено сторонами в сумі 3 000 грн. 

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Оскільки зі змісту апеляційної скарги слідує, що відповідач не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в іншій частині його не переглядає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV, який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин (далі – Закон) та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.
Відповідно до п. 2.1 ст. 2 Закону відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України.
Відповідно до ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (частина перша статті 22 Закону).
Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків може бути, серед іншого, завдання шкоди (збитків).
Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Стаття 1166 ЦК України встановлює загальні підстави відшкодування шкоди в рамках позадоговірних (деліктних) зобов`язань.
Так, загальною підставою деліктної відповідальності є протиправне, шкідливе, винне діяння завдавача шкоди (цивільне правопорушення). Підставою для застосування такого виду майнової відповідальності, як відшкодування шкоди, є сукупність таких чотирьох елементів, які входять до складу правопорушення: протиправна поведінка особи; настання шкоди; причинний зв`язок між такою протиправною поведінкою і настанням шкоди; вина завдавача шкоди.
Відповідно до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Отже, законом встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 (провадження № 61-26508св18) зроблено правові висновки щодо відшкодування величини втрати товарної вартості транспортного засобу, які полягають у такому.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Загалом принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Матеріалами справи підтверджується, що постановою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 09 жовтня 2024 року у справі № 405/6618/24 визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн (том 1 а. с. 47-49).
Вказаним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_2 03.09.2024 о 12 год. 10 хв. в м. Кропивницький по вул. Євгена Чикаленка, 11 керуючи автомобілем був не уважним, не стежив за зміною дорожньої обстановки під час здійснення маневру перестроювання не переконався в безпечності маневру не надав переваги в русі автомобілю Volkswagen Atlas д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався в попутньому напрямку по тій смузі на яку водій ОСОБА_2 мав намір перестроїтися та допустив з ним зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримав механічні пошкодження з матеріальними збитками. Працівником поліції у відношенні ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АБА № 135913 від 19.09.2024 за порушення п.п. 2.3 б, 10.1, 10.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність згідно ст. 124 КУпАП.
Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 23.08.2024 підтверджується, що власником автомобіля Volkswagen Atlas, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 (том 1 а. с. 39, 138-139).
Згідно висновку експертного дослідження від 30.09.2024 № ЕД-19/112-24/11285-АВ вартість матеріального збитку, завданого ОСОБА_1 станом на 03.09.2024 в результаті пошкодження автомобіля VOLKSWAGEN ATLAS, реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 321 576 грн 14 коп (том 1 а. с. 14-46).
Випискою по надходженням по картці/рахунку ОСОБА_1 за період із 28.10.2024 по 28.10.2024 та платіжною інструкцією кредитового переказу коштів № 68822137 від 25.10.2024 підтверджується, що 28.10.2024 на рахунок ОСОБА_1 ТДВ «Експрес-Страхування» були надіслані кошти в сумі 160 000 грн із призначенням платежу: Tovarystvo z dodatkovoiu vidpovidal`nistiu Ekspres Strakhuvannia, Strakh.vidsh№EP-218883977 vid 12.01.2024 Kochubei Inna Stepanivna IPN:2646214806 (а. с. 51, 75).
З наведеного вбачається, що наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 03 вересня 2024 року, встановлена відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України та не підлягає повторному доказуванню.
З урахуванням того, що вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля ОСОБА_1 , перевищує суму страхового відшкодування, виплаченого страховиком, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача, як винної особи, різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою у сумі 161 576 грн 14 коп.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції з підстав покладення його в основу неналежних і недопустимих доказів, зокрема експертного висновку, є безпідставними. 
Наданий у справі експертний висновок є належним та допустимим доказом у розумінні ст. 76–80 ЦПК України, оскільки містить відомості щодо предмета доказування, складений уповноваженою особою та був досліджений судом у сукупності з іншими доказами. Сам по собі факт незгоди відповідача з висновками експерта не свідчить про його недопустимість.
Посилання апелянта на те, що експертне дослідження базувалося на усних поясненнях позивача, не спростовує правильності висновків суду, оскільки експерт при проведенні дослідження використовує надані йому матеріали, у тому числі пояснення сторін, що не суперечить чинному законодавству. Водночас відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, у тому числі експертного висновку, які б спростовували визначений розмір матеріальної шкоди.
Доводи щодо відсутності попередження експерта про кримінальну відповідальність також не можуть бути підставою для визнання висновку недопустимим доказом, оскільки відповідне дослідження проводилось не на підставі ухвали суду, а за зверненням сторони, що не тягне обов`язку такого попередження.
Аргументи апелянта про те, що суд першої інстанції не врахував технічний стан автомобіля позивача до ДТП, зокрема можливу наявність попередніх пошкоджень або несправностей, є недоведеними, оскільки відповідач не подав належних доказів, які б підтверджували існування таких пошкоджень до моменту дорожньо-транспортної пригоди або їх невідповідність заявленим до відшкодування збиткам. Натомість матеріали справи, зокрема експертний висновок, свідчать про визначення розміру шкоди саме внаслідок даної ДТП.
Посилання на безпідставну відмову суду у витребуванні додаткових доказів також не приймаються до уваги, оскільки суд діяв у межах наданих йому процесуальних повноважень, а відповідач не довів, що такі докази є істотними для правильного вирішення справи. 
Доводи апелянта про завищеність розміру матеріальних збитків та достатність страхового відшкодування для покриття шкоди спростовуються встановленими у справі обставинами, оскільки розмір шкоди підтверджений належними доказами та перевищує суму виплаченого страхового відшкодування. При цьому посилання на відсутність значних наслідків ДТП (відсутність тілесних ушкоджень, можливість подальшого руху транспортних засобів) не впливає на обов`язок відшкодування завданої майнової шкоди.
Європейський суд з прав людини також вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, суд першої інстанції ухвалив в судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а рішення Кропивницького районного суду Кіровоградської області від 24 листопада 2025 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 20.04.2026.
Головуючий суддя     С. І. Мурашко 
Судді        С. М. Єгорова
О. Л. Карпенко