1	Справа № 335/12361/25  2/335/566/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 квітня 2026 року       м. Запоріжжя
Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Макарова В.О.,
за участю секретаря судового засідання Філатової О.О.,
представника позивача адвоката Савенецької-Фурс Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, 

ВСТАНОВИВ:
У грудні 2025 року ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, а саме право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, в тому числі, входить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачка вказує, що ОСОБА_3 був власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу зареєстрований у реєстрі № 2072 від 21.08.1987 року посвідченого державним нотаріусом Каракай Н. Д. Зареєстрований у Пологівському між місцевому БТІ за № 669 від 01.10.1987 року.
У 2014 році була відкрита спадкова справа № 213/2014 зареєстрована у спадковому реєстрі № 56233953 на території України у м. Пологи Запорізької області, але наразі органи державної влади там тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
24.02.2022 року почалось повномасштабне вторгнення російської федерації та територію України у зв`язку із бойовими діями позивачка була вимушена покинути м. Пологи Запорізької області та переїхати до м. Київ та стала на облік, як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки ВПО № 3005- 5002134749/39294 від 16.02.2022 року. У зв`язку із обставинами, які не залежали від неї вона так і не змогла отримати документи та оформити право власності на спадкове майно померлого ОСОБА_3 , адже місто Пологи знаходиться під окупацією і наразі органи державної влади там тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Наголошує на тому, що починаючи з березня 2022 року місто Пологи Запорізької області, де була відкрита та зберігалася спадкова справа № 213/2014, заведена до майна померлого ОСОБА_3 , є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, зазначене унеможливило отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом за місцем відкриття спадщини.
Відповідно до законодавства, позивачка, 13.11.2025 року звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про завершення спадкування спадщини в межах спадкової справи № 213/2014 та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .
13.11.2025 року державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса винесла постанову № 3767/02-31/584/2025 від 13.11.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі того, що Позивачкою не надано документи, які підтверджують реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Оскільки вона є дружиною померлого ОСОБА_3 , а отже є спадкоємицею першої черги спадкування за законом, просила суд визнати за нею, ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
18.12.2025 року ухвалою судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Витребувано у нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариси Степанівни копію матеріалів спадкової справи № 213/2014 зареєстровану у спадковому реєстрі № 56233953 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
03.02.2026 року ухвалою Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
04.02.2026 року через електронний суд державним нотаріусом Зубченко Л. С. на виконання ухвали суду надіслано копію спадкової справи № 213/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 118 аркушах.
04.02.2026 року, 02.03.2026 року та 31.03.2026 року через електронний суд від представника відповідача надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності у якому відповідач не заперечував щодо задоволення позовних вимог позивача.
26.03.2026 від представника позивача надійшли додаткові пояснення у справі в порядку ст. 43 ЦПК України. 
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, підтримала та просила їх задовольнити.
Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд дійшов таких
висновків.
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує право власності.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 51 року помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 05.05.2014 року актовий запис 103 виданий відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пологівського районного управління юстиції у Запорізькій області.
З матеріалів спадкової справи судом встановлено, що у 2014 році була відкрита спадкова справа до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 № 213/2014 зареєстрована у спадковому реєстрі № 56233953 на території України у м. Пологи Запорізької області.
24.02.2022 року почалось повномасштабне вторгнення російської федерації та територію України у зв`язку із бойовими діями позивачка була вимушена покинути м. Пологи Запорізької області та переїхати до м. Київ та стала на облік, як внутрішньо переміщена особа відповідно до довідки ВПО № 3005-5002134749/39294 від 16.02.2022 року.
З 03.03.2022 року місто Пологи Запорізької області знаходиться під окупацією і наразі органи державної влади там тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.
Спадкова справа № 213/2014, щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 була заведена та зберігалась у нотаріальній конторі у м. Пологи Запорізької області, оскільки м. Пологи є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, зазначене унеможливило отримання позивачкою свідоцтва про право на спадщину за законом за місцем відкриття спадщини.
Згідно з ч. 5 статті 11-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вчинення нотаріальних дій щодо спадкових справ, які були зареєстровані у Спадковому реєстрі до початку тимчасової окупації, але не закінчені, здійснюється будь-яким нотаріусом на підконтрольній Уряду України території за зверненням спадкоємця.
08.10.2025 року позивачка звернувся до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про продовження завершення спадкування спадщини в межах спадкової справи, яка була відкрита на території України, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори було проведено реєстрацію зміни місця зберігання спадкової справи, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі дата зміни місця реєстрації спадкової справи 08.10.2025 р. № витягу 82810377.
08.10.2025 року нотаріусом Двадцять першої київської державної нотаріальної контори було внесено до Спадкового реєстру реєстраційний запис № 584/2025 для спадкової справи № 213/2014.
У матеріалах спадкової справи міститься інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) у якій відсутні відомості про діючий заповіт померлого ОСОБА_3 .
Суд дослідив, що у матеріалах спадкової справи № 213/2014 (№ 584/2025) наявна нотаріально посвідчена заява сина ОСОБА_4 від 14.10.2025 року про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 на користь дружини ОСОБА_1 (Позивачка) у якій зазначено, що ОСОБА_4 відомо, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого батька та нотаріально посвідчена заява доньки ОСОБА_5 від 08.10.2025 року про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 на користь дружини ОСОБА_1 (позивачка) у якій зазначено, що ОСОБА_5 відомо, що вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого батька.
13.11.2025 року позивачка звернулась до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про завершення спадкування спадщини в межах спадкової справи № 213/2014 та просила видати їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та на земельну ділянку площею 0,0600 га, кадастровий номер: 2324210100:08:008:0010 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), місце розташування АДРЕСА_1 .
30.11.2025 року державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса видала Позивачеві ОСОБА_1 у рамках спадкової справи (№ 213/2014) № 584/2025 свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0, 0600 га, кадастровий номер: 2324210100:08:008:0010 цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та
споруд (присадибна ділянка), місце розташування АДРЕСА_1 .
13.11.2025 року державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса винесла постанову № 3767/02-31/584/2025 від 13.11.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі того, що нею не надано документи, які підтверджують реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Як вбачається із матеріалів спадкової справи, житловий будинок АДРЕСА_1 був придбаний ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу 21.08.1987 року, який зареєстрований у Пологівському міжміським бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності.
Під час оформлення спадкового майна житлового будинку АДРЕСА_1 Позивачка подала до нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяву від 13.11.2025 року у якій зазначила, що на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує.
Відповідно до ст. 71. Закону України «Про нотаріат», у разі смерті одного з подружжя (колишнього з подружжя) свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя (колишнього з подружжя) з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.
На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя (колишнього з подружжя), що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності.
Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом України.
Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті другого з подружжя видається за умови подання документів, що підтверджують право власності на таке майно, або за наявності державної реєстрації права власності на таке майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до Закону України «Про нотаріат» та наказу Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» унормовано, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їхньому спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видане на половину спільного майна подружжя, яке надалі стає приватною власністю другого з подружжя і в наступний процедурі спадкування участі не бере.
Той із подружжя, хто є живим, має право подати заяву про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця. Така заява подається нотаріусу у письмовій формі як особисто, так і через представника, якщо останньому надано такі повноваження.
Однак, такий варіант не може застосовуватися до випадків, коли право встановлювальний документ на майно, виданий на ім`я того з подружжя, який є в живих, або ж з його змісту однозначно вбачається, що набуте майно є спільною сумісною власністю подружжя. Наприклад, один із подружжя надавав другому згоду на купівлю певного майна, уклавши на підтвердження цього договір.
Крім того суд, дослідивши матеріали справи встановив, що у договорі купівлі-продажу від 21.08.1987 року житлового будинку по АДРЕСА_1 зазначено, що покупцем даного будинку є померлий ОСОБА_3 , кошти продавці отримали від ОСОБА_3 до підписання цього договору. Всі витрати за складання та оформлення цього договору платить ОСОБА_3 будь яких відомостей, як наприклад згода на купівлю майна дружини ОСОБА_1 у договорі відсутні. Тобто житловий будинок АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю померлого.
У постанові Верховного Суду у справі № 130/2319/17-ц від 08.04.2020 року суд провів чітке розмежування, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності та коли таке майно є особистою власністю одного з подружжя, як ці випадки впливають на порядок спадкування.
Відповідно заява одного з подружжя, хто є живим, про те, що він не претендує на одержання свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя, оскільки майно є особистою приватною власністю спадкодавця, підтверджує правовий статус майна померлого як його особистого майна. Тобто таке майно буде спадкуватись в загальному порядку.
Отже, відмова від отримання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя після смерті одного з них не означає автоматичної втрати права власності на цю частку, проте змінює процедуру оформлення спадщини у даному випадку позивачка спадкує все майно на підставі ст. 1261 ЦК України адже є спадкоємцем першої черги.
Встановлено, що заявою, яку позивачка подала до нотаріуса Двадцять першої київської державної нотаріальної контори заяву від 13.11.2025 року у якій зазначила, що на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя не претендує вона підтверджує той факт, що статус майна померлого є його особистим майном.
13.11.2025 року державний нотаріус Двадцять першої київської державної нотаріальної контори Зубченко Лариса винесла постанову № 3767/02- 31/584/2025 від 13.11.2025 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину житловий будинок АДРЕСА_1 , яке є спадковим майном померлого ОСОБА_3 і підставою відмови стало те, що позивачка не надала документи, які підтверджують реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
В матеріалах спадкової справи міститься довідка Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району запорізької області № 1754 від 13.10.2025 року, у якій зазначено, що реєстрація права власності з видачою про це витягів або проставлення відповідних штампів на правовстановлюючому документі на житлові будинки, розташовані на території Пологівського району Запорізької області до 01.01.2013 року проводилась ТОВ «Комунальне підприємство ІМПУЛЬС», інвентаризаційна справа на паперових носіях зберігалась у м. Пологи, Запорізької області. На даний час через тимчасову окупацію відсутня інформація про цілісність і фізичне знаходження архівних документів ТОВ «Комунальне підприємство ІМПУЛЬС», архіви до органу місцевого самоврядування не передавались тому отримати інформацію про архівні дані реєстрації права власності на житловий будинку АДРЕСА_1 , згідно з паперовим носіями неможливо.
При цьому, судом встановлено, що нотаріусом було відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії, що свідчить про порушення прав позивачки, у зв`язку з чим таке право підлягає захисту у судовому порядку.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1220, 1222, 1223 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини та право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Відповідно до 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Згідно із ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття.
В силу приписів ч. 1 ст. 1268, ч.ч 1, 5 ст. 1273 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.
Статтею 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Як роз`яснено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних прав про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.
Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_3 , тобто є спадкоємицею за законом першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, та яка вчасно звернулась до нотаріуса із заявою на прийняття спадщини, тому в силу
статей 1268, 1269, 1270, 1296 ЦК України майно, яке входить до складу спадщини, належить їй з часу відкриття спадщини, враховуючи нотаріально посвідченої заява сина ОСОБА_4 від 14.10.2025 року про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 на користь дружини ОСОБА_1 (позивачка) у якій зазначено, що ОСОБА_4 відомо, що він є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого батька та нотаріально посвідчена заява доньки ОСОБА_5 від 08.10.2025 року про відмову від прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_3 на користь дружини ОСОБА_1 (Позивачка) у якій зазначено, що ОСОБА_5 відомо, що вона є спадкоємцем першої черги спадкування за законом після померлого батька отже єдиною спадкоємицею першої черги за
законом є Позивачка ОСОБА_1 , суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 , право власності шляхом спадкування за законом на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Керуючись ст.ст. 23, 328, 392, 1220, 1223, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296-1298 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 81, 263-265, 267, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Пологівської міської військової адміністрації Пологівського району Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі у 30-денний строк з дня проголошення судового рішення, апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне судове рішення складено 01.04.2026.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: місця реєстрації АДРЕСА_1 .
Відповідач: Пологівська міська військова адміністрація Пологівського району Запорізької області адреса місця знаходження: 69107, Запорізька область м. Запоріжжя, проспект Соборний 164, Код ЄДРПОУ 45449876.

Суддя         В. О. Макаров