П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/8728/24 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Єфіменко Ольга Володимирівна 
Суддя-доповідач - Кузьмишин В.М. 
09 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Кузьмишина В.М. 
суддів: Сушка О.О.  Сапальової Т.В. , 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, скасування наказу, 
В С Т А Н О В И В :
І. Описова частина.
1. Короткий зміст позовних вимог.
1.1 Позивач звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 які полягають у притягненні його до повної матеріальної відповідальності;
- скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №1245 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення відсутності майна та технічних засобів в ході здачі старшим лейтенантом ОСОБА_1 посади командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 ».
1.2 В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не вчиняв умисних дій щодо нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, не вчиняв приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб, не завдавав шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин, не вчиняв діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення, не давав письмового зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей. Вважає, що відсутні законні підстави для притягнення позивача саме до повної матеріальної відповідальності, оскільки прямої дійсної шкоди, яку було завдано саме з його вини шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна відповідачем не доведено.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
2.1 ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та до 27.02.2024 проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_1 .
2.2 Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно- господарської діяльності) №1797 від 21.08.2023 позивача призначено на посаду командира взводу радіоелектронної боротьби, яку він прийняв 10.09.2023, про що свідчить акт наявний в матеріалах справи.
2.3 На підставі наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №305 від 19.10.2023 позивач, який призначений наказом командувача військ оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " №441 від 05.07.2023 на посаду командира взводу радіоелектронної боротьби, з 19.10.2023 справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.
2.4 Згідно з наказом Командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) від 13.01.2024 №33 командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_1 переведено для подальшого проходження військової служби до Військової частини НОМЕР_2 на посаду начальника служби радіоелектронної боротьби.
2.5 Під час прийому і здавання позивачем посади командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 виявлено відсутність озброєння, майна та військової техніки, про що свідчить зміст рапорту №220/1/3031 від 30.01.2024 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який приймав вказану посаду.
2.6 За фактом виявлення відсутності майна, озброєння та військової техніки у ході здачі позивачем посади наказом командира Військової частини НОМЕР_1 №847 від 30.01.2024 призначено службове розслідування, проведення якого доручено ТВП начальника озброєння - заступнику начальника логістики Військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_3 
2.7 За результатами проведеного службового розслідування складено акт (б/н та дати), п.5 резолютивної частини якого за порушення вимог статей 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 4 розділу II наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 №604 "Про затвердження Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту" запропоновано притягнути позивача до дисциплінарної відповідальності.
2.8 Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 за невиконання своїх службових обов`язків відповідно до статті 11 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-ХІV від 24.03.1999, Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-XIV від 24.03.1999, Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-ІХ від 03.10.2019 вирішено притягнути позивача до повної матеріальної відповідальності без урахування кратності на загальну суму - 2 453 697,49 грн.
Крім того, за невиконання своїх службових обов`язків відповідно до статей 11,119, 120 Закону України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" №548-ХІV від 24.03.1999, Закону України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" №551-ХІV від 24.03.1999 вищевказаним наказом притягнуто позивача до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення передбачене пунктом "г" ст.48 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України - "попередження про неповну службову відповідність".
2.9 Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №60 від 27.02.2024, позивача виключено зі списків Військової частини НОМЕР_1 у зв`язку із переведенням на військову службу до Військової частини НОМЕР_3 .
2.10 У зв`язку із вибуттям до нового місця служби позивача Військова частина НОМЕР_1 та Військова частина НОМЕР_4 склали акт про те, що перша передала, а друга прийняла заборгованість з відшкодування завданих державі збитків, яка станом на 27.02.2024 становила 2 435 691 грн 99 коп, в тому числі за номенклатурою: майно служби радіоелектронної боротьби - 2 375 019 грн, майно служби зв`язку - 70780,49 грн та майно медичної служби - 7 898 грн. Із загальної суми заборгованості погашено 18 005 грн за номенклатурою військового майна: повністю майно медичної служби - 7 898 грн та частково майно служб зв`язку - 10 107,50 грн.
3. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.
3.1 Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
3.2 Суд першої інстанції відмовляючи у позові встановив, що висновок військової частини про заподіяння саме позивачем державі шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність, є обґрунтованим, правомірним та таким, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
4. Короткий зміст вимог апеляційних скарг.
4.1 Позивач просить скасувати рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21.01.2025 та ухвалити постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
4.2 Як на підстави для апеляційного оскарження рішення суду позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваного рішення та неповне встановлення всіх обставин справи. Вважає, що у відповідача були відсутні підстави для його притягнення саме до повної матеріальної відповідальності.
4.3 Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.
ІІ. Мотивувальна частина.
1. Позиція апеляційного суду
Апеляційний суд перевірив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права у межах доводів апеляційної скарги та дійшов таких висновків.
1.1 Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
1.2 Відповідно до абз.6 ст. 11 Статуту, необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
1.3 Командир (начальник) є єдиноначальником і особисто відповідає перед державою за бойову та мобілізаційну готовність довіреної йому військової частини, корабля (підрозділу) за забезпечення охорони державної таємниці; за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан, збереження життя і зміцнення здоров`я особового складу; за внутрішній порядок, стан і збереження озброєння, боєприпасів, бойової та іншої техніки, пального і матеріальних засобів; за всебічне забезпечення військової частини, корабля (підрозділу); за додержання принципів соціальної справедливості. Командир (начальник) відповідно до посади, яку він займає, повинен діяти самостійно і вимагати від підлеглих виконання вимог Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів (стаття 58 Статуту).
1.4 Відповідно до статті 59 Статуту командир (начальник) зобов`язаний, зокрема: знати стан справ у дорученій йому військовій частині, на кораблі (у підрозділі), ділові, морально-психологічні якості безпосередньо підпорядкованих військовослужбовців, бойову та іншу техніку, озброєння, що є в частині, на кораблі (у підрозділі), вміло керувати військовою частиною, кораблем (підрозділом) як у повсякденному житті, так і під час виконання бойових завдань; завжди мати точні відомості про особовий склад, озброєння, боєприпаси, бойову та іншу техніку, пальне, матеріальні засоби (кошти), що є у військовій частині, на кораблі (у підрозділі) за штатом, списком і в наявності.
1.5 Статтями 26 та 27 Статуту передбачено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України" дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення кримінального правопорушення військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
1.6 Статтею 1 Закону України «Про оборону України визначено поняття бойового імунітету - звільнення військового командування, військовослужбовців, поліцейських поліції особливого призначення Національної поліції України, добровольців Сил територіальної оборони Збройних Сил України, працівників правоохоронних органів, які відповідно до своїх повноважень беруть участь в обороні України, осіб, визначених Законом України "Про забезпечення участі цивільних осіб у захисті України", від відповідальності, у тому числі кримінальної, за втрати особового складу, бойової техніки чи іншого військового майна, наслідки застосування збройної та іншої сили під час відсічі збройної агресії проти України або ліквідації (нейтралізації) збройного конфлікту, виконання інших завдань з оборони України із застосуванням будь-яких видів зброї (озброєння), настання яких з урахуванням розумної обачності неможливо було передбачити при плануванні та виконанні таких дій (завдань) або які охоплюються виправданим ризиком, крім випадків порушення законів та звичаїв війни або застосування збройної сили, визначених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
1.7 Відповідно до статті 1 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" від 21.09.1999 №1075-XIV військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.
1.8 Статтею 3 Закону України "Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі" №160-IX від 03.10.2019 (далі Закон - №160-ІХ, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірним рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є: 1) наявність шкоди; 2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків; 3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою; 4) вина особи в завданні шкоди (ч.2 ст.3 Закону №160-ІХ).
1.9 Положеннями статті 6 Закону №160-ІХ передбачено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
1.10 Розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду (ст.7 Закону №160-ІХ).
1.11 Частиною 2 статті 8 Закону №160-ІХ зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акта (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності (ч.6 ст.8 Закону №160-ІХ).
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню. Наказ доводиться до винної особи під підпис (ч.7 ст.8 Закону №160-ІХ).
1.12 Таким чином, як правильно встановлено судом першої інстанції, підставою для застосування до військовослужбовця відповідальності є наявність шкоди, протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків, причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою та безпосередня вина особи в завданні шкоди, однак слід зауважити, що обсяг матеріальної відповідальності ставиться у залежність як від форми вини, так і від певних фактичних обставин, за якими власне визначається винуватість особи у заподіянні державі збитків, відповідно і міра вказаного виду юридичної відповідальності.
1.13 За обставинами справи, факт виявлення відсутності (нестачі) майна та технічних засобів встановлено саме під час здачі позивачем посади командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини. За вказаним фактом призначено службове розслідування.
1.14 За результатами службового розслідування встановлено, що допущені позивачем порушення призвели до втрати майна військової частини на загальну суму: 2 453 697,49 грн (два мільйони чотириста п`ятдесят три тисячі шістсот дев`яносто сім гривень сорок дев`ять копійок), а саме: антидронової рушниці ЕОМ48 інв. №32303350 за ціною придбання (первісною) 1 201 332,00 грн (один мільйон двісті одна тисяча триста тридцять дві гривні 00 копійок); антидронової рушниці ЕВМ48 інв. №32210098 за ціною придбання (первісною) 1 173 687,00 грн (один мільйон сто сімдесят три тисячі шістсот вісімдесят сім гривень 00 копійок); радіостанції портативної спеціального призначення Моtorola DР4400 (ТУ У 32.2-01043342-003:2007) (за специфікацією) 807ТYVР773 первісною вартістю 25 677,46 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 46 копійок); радіостанції портативної спеціального призначення Моtorola DР4400 (ТУ У 32.2-01043342-003:2007) (за специфікацією) 807ТYVК310 первісною вартістю 25 677,46 грн (двадцять п`ять тисяч шістсот сімдесят сім гривень 46 копійок); комутатора мережевий Міkrotik RВ260GSP HDС085372S2/244/r2 первісною вартістю 4710,00 грн (чотири тисячі сімсот десять гривень 00 копійок); комутатора мережевого Міkrotik RВ260GSР НВС08СRM85М244/r2 первісною вартістю 4 710,00 грн (чотири тисячі сімсот десять гривень 00 копійок); кабелю НDМІ tо НDМІ V2.0 5 т Vinga (VCPDСНDМІММ5ВК) первинної вартості 133, 02 грн (сто тридцять три гривні 02 копійки); кабелю НDМІ 10м первісної вартості 450,00 грн (чотириста п`ятдесят гривень 00 копійок); дві додаткові батареї від Радіостанція Моtorola ВР4400е 136-174МГц, ліц. АЕS256, первинною вартістю 4 576,50 грн (чотири тисячі п`ятсот сімдесят шість гривень 50 копійок) на загальну суму 9 153,00 грн (дев`ять тисяч сто п`ятдесят три гривні 00 копійок); кабелю Маххter UВ-М-USВ- 01GР, USВ 2.0 А-тато/Місrо В-тато, 1,0 м первісною вартістю 25,35 грн (двадцять п`ять гривень 35 копійок); патчкорду UТР, 1,5м RІТАК Сірий в кількості 3 шт., первісною вартістю 81,40 грн (вісімдесят одна гривня 40 копійок) на загальну суму 244,20 грн (двісті сорок чотири гивні 00 копійок); аптечки АМЗІ ІFАК (мтд Уряду ФРН) в кількості 2 шт., первісною вартістю 3 949,13 грн (три тисячі дев`ятсот сорок дев`ять гривень 13 коп.) на загальну суму 7 898,00 грн (сім тисяч вісімсот дев`яносто вісім гривень 00 копійок).
1.15 Статтею 6 Закону № 160-ІХ встановлена повна матеріальна відповідальність у разі, зокрема, виявлення нестачі військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети (пункт 1 частини 1 цією статті). 
Таким чином, твердження апелянта про те, що позивачем не вчинялось ніяких умисних дій щодо втрати чи знищення майна, колегія суддів відхиляє, оскільки нестача озброєння і майна встановлена в ході передачі посади командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини, і саме з підстав нестачі визначеного майна призначено службове розслідування на підставі результатів якого винесено оскаржуваний наказ.
1.16 Доказів які б доводили твердження позивача про те, що майно було втрачено в результаті бойових дій, матеріали справи не містять.
Так, відповідно до статей 119, 120 Статуту, до безпосередніх обов`язків командира взводу відноситься, зокрема, обов`язок перевірки наявності озброєння, техніки, спорядження, речового та іншого майна у взводі (групі, башті) і здійснення його огляду та перевірки, не менше ніж раз на два тижні.
Однак, позивачем не надано доказів здійснення належним чином своїх посадових обов`язків, зокрема в частині перевірки належного військовій частині майна, за експлуатацію, обслуговування і збереження якого відповідав саме позивач відповідно до вищевказаних положень Статуту.
1.17 Крім того, як встановлено матеріалами справи і не заперечується позивачем, ним не подано до вищого командування відповідних рапортів про втрату визначеного майна в ході бойових дій.
З обставин, встановлених в Акті службового розслідування встановлено, що позивач усно повідомив начальника служби радіоелектронної та кіберборотьби служб сил підтримки ВЧ НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_4 про подання письмової доповіді на командира бригади про втрату майна. Однак, 30.01.2024 під час передавання посади командира взводу радіоелектронної боротьби військової частини вказана інформація не підтвердилася, рапорти про втрату майна позивачем командира бригади не подано. Втрату майна виявлено лише на підставі рапорту №220/1/3031 від 30.01.2024 молодшого лейтенанта ОСОБА_2 , який приймав посаду командира взводу радіоелектронної боротьби від позивача та виявив нестачу.
Згідно з ч. ч. 1-2 ст. 8 Закону №160-IX посадові (службові) особи зобов`язані письмово доповісти командиру (начальнику) про всі факти завдання шкоди протягом доби з моменту виявлення таких фактів. У разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб. Щодо шкоди, завданої командиром (начальником), розслідування призначається письмовим наказом старшого за службовим становищем командира (начальника).
Тобто, як свідчать встановлені обставини справи, позивач, як командир взводу радіоелектронної боротьби, письмово не повідомляв про втрату зазначеного майна військової частини, оцінка якого визначена на загальну суму 2 453 697,49 грн.
Таким чином, позивачем самостійно не доведено до вищого керівництва про відсутність майна (його втрату під час виконання бойових завдань, на що посилається представник позивача), в тому числі не повідомлено про час, дату та за яких обставин таке майно було втрачено, а відтак відсутні докази втрати такого майна саме в ході бойових дій, як на це посилається представник позивача.
1.18 З урахуванням вищенаведених вимог Статуту, колегія суддів відхиляє і доводи апелянта щодо відсутності у позивача матеріальної відповідальності за майно, яке не знаходилось в його особистому користуванні (зберіганні), оскільки безпосередній обов`язок стосовно перевірки належного військовій частині майна, його експлуатацію, обслуговування і збереженням відповідав саме позивач.
1.19 Колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідачем проведено службове розслідування з дотриманням вимог законодавства та в Акті службового розслідування зроблено правильний висновок про порушення ОСОБА_1 вимог статей 11, 119, 120 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 4 розділу II наказу Міністерства оборони України від 29.11.2018 №604, що в свою чергу стало підставою для його притягнення наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 до повної матеріальної відповідальності у відповідності до ст. 6 Закону №160-ІХ та дисциплінарної відповідальності.
1.20 Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем у ході службового розслідування доведений склад правопорушення, вчиненого позивачем, та наявність взаємозв`язку між його діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою, що вказує на відсутність підстав для задоволення позову та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2024 №1245 «Про результати проведення службового розслідування по факту виявлення відсутності майна та технічних засобів в ході здачі старшим лейтенантом ОСОБА_1 посади командира взводу радіоелектронної боротьби Військової частини НОМЕР_1 ».
2. Висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
2.1 Доводи апеляційної скарги не спростовують задоволених вимог позовної заяви та висновків суду першої інстанції.
2.2 Відповідно до п.1 ч.1 ст.315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
2.3 Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 21 січня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Кузьмишин В.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Сапальова Т.В.