ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 квітня 2026 року
м. Київ
справа № 561/1055/19
провадження № 51-984км20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:
головуючого ОСОБА_1 , 
суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 липня 2025 року щодо 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 ,
засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК, і
ВСТАНОВИВ:
Вироком Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років із конфіскацією майна.
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17 липня 2025 року вирок місцевого суду залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.
Суди попередніх інстанцій визнали винуватим ОСОБА_7 у тому, що він разом з іншими невстановленими особами, приховуючи обличчя, прибув 08 серпня 2019 року близько 00:40 до домогосподарства, де проживає родина ОСОБА_8 , здійснили напад на ОСОБА_9 , який вийшов з будинку, спричинивши йому легкі тілесні ушкодження, після яких останній втратив рівновагу та впав на землю, однак продовжив чинити опір нападникам. У той же час ОСОБА_7 незаконно проник через вхідні двері до житлового будинку, де здійснив напад на ОСОБА_10 , заподіявши останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Не зумівши подолати опір потерпілих, невстановлені особи залишили місце події, а ОСОБА_7 спільними зусиллями потерпілих був затриманий.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі засуджений посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.
Касаційна скарга обґрунтована твердженнями про те, що:
- протоколи від 08 серпня 2019 року є недопустимими, оскільки огляд місця події проведено до внесення відомостей до ЄРДР та була відсутня згода власника або ухвала слідчого судді про надання дозволу на його проведення;
- є недопустимим висновок експерта № 98, оскільки його зміст не відповідає ч. 5 ст. 101 КПК, не містить опису процедури дослідження, а перелік застосовних методів та методик відсутній;
- постанова про визнання майна речовими доказами є незаконною, оскільки докази були вилучені всупереч ст. ст. 233, 234, 237 КПК; 
- було порушено правила автоматизованого розподілу матеріалів кримінального провадження;

- до засудженого застосовувалися незаконні методи слідства, що, на його думку, підтверджується відсутністю захисника під час окремих слідчих дій та психологічним тиском на нього під час допитів.
Позиції учасників судового провадження
У судовому засіданні:
- сторона захисту підтримала вимоги касаційної скарги та просила її задовольнити;
- прокурор заперечив касаційну скаргу та просив відмовити у її задоволенні.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання не прибули.
Мотиви Суду
Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, пояснення учасників судового провадження, перевірила матеріали кримінального провадження, наведені у касаційній скарзі доводи і дійшла висновку про таке.
Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
В ході розгляду цього провадження на підставі низки доказів було встановлено, що проникнення на територію домоволодіння та самого будинку мало місце в нічну пору доби, трьома особами, які використовували балаклави, наявність підручних засобів для полегшення вчинення кримінального правопорушення (рюкзак, скотч, рація, ліхтарик тощо). На місці події було виявлено  ОСОБА_7 , якого затримали потерпілі, оскільки іншим особам вдалося втекти. Виявлені у потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 тілесні ушкодження співвідносяться з відомостями, які закріплені у протоколах слідчих експериментів від 12 серпня 2019 року за участю ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Факт прибуття і перебування ОСОБА_7 на території домоволодіння потерпілих вночі не викликає у суду сумніву, тай не заперечується стороною захисту. Захист висував різні версії чому засуджений там перебував (від дружніх відносин, або ж навпаки конфлікту з Саковцями, до потреби купити ювелірну прикрасу у потерпілих). Водночас сукупність доказів у цьому провадженні дала підстави судам зробити правильний висновок про те, що метою пізнього візиту в балаклавах, з іншими речами (рації, скотч, рюкзак тощо) групи осіб, що супроводжувався нападом на мешканців будинку було заволодіння їхнім майном. Тому у колегії немає сумніву у правильності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК.
Захист стверджує, що протоколи від 08 серпня 2019 року є недопустимими, оскільки огляд місця події було проведено до внесення відомостей до ЄРДР та була відсутня згода власника або ухвала слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду житла.
Колегія суддів відхиляє ці доводи, оскільки огляд місця події у невідкладних випадках може бути проведений до внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що здійснюється негайно після завершення огляду (ч. 3 ст. 214 КПК).
У цьому кримінальному провадженні огляд місця події було проведено після отримання інформації від потерпілих про вчинення злочину і далі відомості про це були внесені до ЄРДР. Вочевидь, що у цьому провадженні існували достатні підстави для невідкладного проведення огляду місця події.
У цьому ж кримінальному провадженні суди є письмова заява ОСОБА_11 на проведення огляду на території домогосподарства (а. с. 9, 28, Т. 2). Наведене свідчить про дотримання органом досудового розслідування положень КПК під час проведення огляду місця події.
Як наслідок підстав вважати незаконною постанову слідчої про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів, вилучених під час огляду місця події, від 08 серпня 2019 року, немає.
У касаційній скарзі ОСОБА_7 вказує, що висновок експерта № 98 є недопустимим, оскільки не відповідає ч. 5 ст. 101 КПК, не містить опису процедури дослідження, а перелік застосовних методів та методик відсутній.
Суд вважає необґрунтованими такі доводи, адже у висновку експерта зазначено, що він керувався Правилами судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затвердженими Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року № 6 , що вказує на дотримання положень ст. 101, 102 КПК під час проведення судово-медичної експертизи потерпілого.
За твердженням сторони захисту, до засудженого застосовувалися незаконні методи слідства, що, на його думку, підтверджується відсутністю захисника під час окремих слідчих дій та психологічним тиском на нього під час допитів.
Такі аргументи касаційної скарги не знайшли підтвердження. 
Особа, яка робить заяву про застосування незаконних методів слідства щодо неї, має повідомити фактичні обставини недозволеного поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вперше про застосування незаконних методів слідства засуджений заявив на стадії касаційного оскарження судових рішень.
Сам засуджений будь-яких викривальних показань не надавав, а учасником слідчих (розшукових) дій, які було покладено в основу обвинувачення, засуджений не був.
Захист стверджує про відсутність захисника під час окремих слідчих дій, однак не конкретизує їх, а з протоколу його допиту під час досудового розслідування вбачається, що в присутності свого захисника він відмовився від надання показань на підставі ст. 63 Конституції України.
З огляду на вказане суд відхиляє доводи захисту.
У касаційній скарзі засуджений стверджує про порушення правил автоматизованого розподілу матеріалів кримінального провадження.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що наведений аргумент був предметом перевірки судів попередніх інстанцій, які обґрунтовано його відхилили. Адже ухвалою Рівненського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року розглядуване кримінальне провадження було передано до Кузнецовського міського суду Рівненської області, де згідно з протоколом від 20 грудня 2019 року було визначено колегію суддів, а єдиний унікальний номер судової справи залишився незмінним.
Тож Суд не вбачає порушень під час розподілу судової справи між суддями в контексті присвоєння єдиного унікального номера цій судовій справі.
Таким чином, за результатами касаційного розгляду колегією суддів не встановлено істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржувані судові рішення потрібно залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.
Керуючись статтями 433, 436, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Суд
УХВАЛИВ:
Вирок Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 вересня 2020 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 17 липня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу засудженого- без задоволення.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3