ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
24 березня 2026 року справа №200/18/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., Компанієць І.Д., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року (головуючий суддя І інстанції – Шинкарьова І.В.), складене у повному обсязі 06 березня 2025 року у м. Дніпро, у справі № 200/18/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядника публічної інформації, у частині доступу до публічної інформації,- 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі відповідач), в якому просить суд:
визнати протиправними дії відповідача, що виявилася у ненаданні позивачу публічної інформацію на запит від 31.10.2024;
зобов`язати відповідача повторно розглянути запит позивача про надання публічної інформації від 31.10.2024 з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області викладених в листах від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 та від 04.12.2024 № 0500-0203-8/116386, щодо надання відповіді не по суті запиту ОСОБА_1 про надання інформації від 30.10.2024, а сам не згідно пункту 1 прохальної частини запиту.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 30.10.2024 та надати відповідь по суті, а саме у контексті пункті 1 запиту «Надати інформацію (документ, тощо) яким чином заборгованість пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області», у термін, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідач із таким судовим рішенням не погодився, звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на ненадання судом першої інстанції вірної оцінки обставинам справи, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог позивачу відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилався на те, що відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, […], посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. Закон України «Про доступ до публічної інформації» не поширюється на відносини у сфері звернень громадян, які регулюються Законом України «Про звернення громадян». 
Враховуючи вищевикладене, відповідачем розглянуто запит Позивача від 31.10.2024 відповідно до Закону України «Про звернення громадян».
Сторони в судове засідання не викликались, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином
Апеляційним судом витребувано у Донецького окружного адміністративного суду справу, однак листом суд першої інстанції повідомив про відсутність справи в паперовому вигляді у зв`язку з тим, що справа зареєстрована через підсистему «Електронний суд».
Відтак, апеляційний суд вважає за можливе здійснити апеляційний перегляд за документами, наявними в підсистемі «Електронний суд».
Суд, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, що підтверджується паспортом серії НОМЕР_1 виданий Ясинуватським МРВ УМВС України в Донецькій області 23.10.2001.
Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області та отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 від 09.04.1992.
На примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавчий лист №200/432/24 виданий Донецький окружний адміністративним судом 22.07.2024 про зобов`язання відповідача здійснити позивачу перерахунок та виплату пенсії за вислугу років з 01.12.2019 на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з урахуванням довідки Державної установи ТМО МВС України по Львівській області № 6265/Д від 26.04.2023, про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 за листопад 2019 року, згідно Постанови КМУ від 11.11.2015 Про грошове забезпечення поліцейських НП, Постанови Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 та наказу МВС України № 260 від 06.04.2016, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум.
Листом від 11.09.2024 за № 0500-0508-5/90802 відповідач повідомив державного виконавця про те, що заборгованість пенсії позивача за період з 01.12.2019 по 30.06.2024 у сумі 296891,29 грн. облікована в Головному управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 № 1165, після затвердження відповідних бюджетних призначень. З метою дотримання вимог діючого законодавств при реалізації рішень суду Головним управлінням в межах закріплених повноважень 11.07.2024 вих. № 0500-0508-5/70837 направлено запит до Пенсійного фонду України, як до розпорядника коштів вищого рівня, щодо надання додаткового фінансування для забезпечення виплати суми заборгованості за Рішенням.
31.10.2024 на електронний адрес відповідача позивач направив запит про надання публічної інформації в якому просив:
1. Надати інформацію (документ, тощо) яким чином заборгованість пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
2. Надати копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.07.2024 вих. № 0500-0508-5/70837 до Пенсійного фонду України.
На електронну пошту позивача від відповідача надійшло повідомлення про реєстрацію запиту 31.10.2024 за № 114/11.
В листі від 06.11.2024 № 0500-0220-8/10736 відповідач повідомив, що запит від 31.10.2024 розглянуто відповідно до Закону № 393/96-ВР (Закон України «Про звернення громадян») і зазначили, що відповідно до Порядку 1165 пенсійні виплати за минулий період, у тому числі нараховані на виконання рішення суду, що набрали законної сили проводяться отримувачем за окремою програмою, передбаченою в бюджеті Пенсійного фонду України на відповідну мету, за рахунок коштів Державного бюджету України на відповідний рік.
У листі від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 відповідач зазначив, що на друге питання направило копію листа Головного управління про виділення коштів на виконання рішення судів від 11.07.2024 № 0500-0508-5/70837 без додатків у зв`язку з тим, що в додатках міститься конфіденційна інформація та зазначило до листа додатки 2 арк.
Позивач вказує, що у поштовому відправленні додатки до листа від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 додані не були.
28.11.2024 позивач вдруге направив до відповідача запит на отримання публічної інформації в якому зазначив про відсутність додатків до листа відповідача від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 та просив:
1. Надати інформацію (документ, тощо) яким чином заборгованість пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
2. Надати копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.07.2024
В листі від 04.12.2024 № 0500-0203-8/116386 відповідач, зазначив, що запит на отримання публічної інформації розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян» та те, що у відповідача заборгованості, нарахованої на виконання судових рішень, яка не виплачена пенсіонерам, ведеться по кожному окремому пенсіонеру індивідуально в його електронній справі, при цьому про облік заборгованості пенсії на умовах Порядку № 1165.
Щодо другого питання (інформації), надаючи копію листа Головного управління до Пенсійного фонду України від 11.07.2024 № 0500-0508-5/70837 без додатків, відповідач послався на Закон України «Про інформацію» та Закон України «Про захист персональних даних», відповідно до яких відомості про пенсійне забезпечення належать до персональних даних та конфіденційну інформацію про особу, поширення яких без згоди суб`єкта персональних даних дозволяється у випадках, визначених законом, та те, що в зазначених додатках міститься конфіденційна інформація сторонніх осіб, відповідно до ст.6, 7 Закону № 2939 поширення її можливе тільки за згодою осіб, а за відсутністю такої згоди - лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Позивач вважає, що відповідач в листах від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 та від 04.12.2024 № 0500-0203-8/116386 не надав запитувану ним інформацію, а саме:
1. Інформацію (документ, тощо) яким чином заборгованість пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області.
2. Копію листа Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 11.07.2024 вих. № 0500-0508-5/70837 до Пенсійного фонду України. 
До матеріалів справи також додано лист відповідача від 13.01.2025 №0500-0220-8/2955 у якому вказано, що на запит від 31.10.2024, який зареєстровано 31.10.2024 за №114/11, в доповнення до відповіді, яка була надана листом відповідачу від 06.11.2024 №0500-0220-8/107366 повідомляє, що відповідачем у березні-червні 2024 року виконано 1414 рішень суду щодо зобов`язання здійснити перерахунок, нарахування, поновлення та виплату пенсій, призначених відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 №2262-ХІІ, у тому числі внутрішньо-переміщеним особам. Загальна сума заборгованості по означених рішеннях суду складає 174840012,17 грн, яка облікована в ІКІС ПФУ: «Реєстр судових рішень».
На виконання вимог п.5 розділу І Положення про організацію прийому та обслуговування осіб, які звертаються до органів Пенсійного фонду України, затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 30.07.2015 № 13-1, надсилаємо витяг з додатку до листа на Пенсійний фонд України від 11.07.2024 №0500-0508-5-70837 по судовим рішенням, які виконані Головним управлінням в березні-червні 2024 року та розрахунок на доплату пенсії за рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19.02.2024 по справі № 200/432/24.
Крім того, надано додаток у вигляді витягу до листа на пенсійний фонд від 11.07.2024 №№0500-0508-5-70837 у якому за номером №з/п 149 значиться позивач та його загальна інформація щодо набуття чинності рішення та суми заборгованості у розмірі 296891,29 грн, його РНОКПП та номер судового рішення. Не погоджуючись із діями пенсійного органу, які полягали у ненаданні належної відповіді на запит позивача про надання публічної інформації, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги, з чим погоджується суд апеляційної інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Приписами ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та до інформації, що становить суспільний інтерес, визначено Законом України “Про доступ до публічної інформації”.
Згідно із ст.1, п.2 ч.1 ст.5 Закону України “Про доступ до публічної інформації” від 13.01.2011 № 2939-VI (далі - Закон № 2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Відповідно до статті 13 Закону № 2939-VI розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Пункт 1 ч. 1 ст. 14 Закону №2939-VI визначає обов`язок розпорядників інформації надавати достовірну, точну та повну інформацію. Достовірність, точність і повність наданої інформації може бути встановлена лише, якщо її носій (копії документів) належним чином засвідчений уповноваженим органом.
Відповідно до ч.1, 2 та 5 ст. 19 Закону №2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.
Відповідно до ст. 20 Закону №2939-VI розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження.
Приписами ч.1 ст. 22 Закону №2939-VI передбачено, що розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:
1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 
2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 
3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 
4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.
Відповідно до ч. 3 ст.22 Закону №2939-VI розпорядник інформації, який не володіє запитуваною інформацією, але якому за статусом або характером діяльності відомо або має бути відомо, хто нею володіє, зобов`язаний направити цей запит належному розпоряднику з одночасним повідомленням про це запитувача. У такому разі відлік строку розгляду запиту на інформацію починається з дня отримання запиту належним розпорядником.
Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 22 Закону 2939-VI відмова у задоволенні запиту на інформацію повинна бути мотивованою.
З наведеного вбачається, що розпорядник публічної інформації має своїм обов`язком надати тільки ту публічну інформацію, яку він, з огляду на свій правовий статус, створив та яка певним чином задокументована/відображена на матеріальних носіях інформації і якою він (розпорядник) володіє.
При цьому, відмова в доступі до публічної інформації можлива лише з підстав, встановлених законом і розпорядник інформації зобов`язаний обґрунтувати наявність таких підстав шляхом застосування трискладового тесту відповідно до норм ч. 2 ст. 6 Закону №2939-VI. 
Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, регулює Закон України «Про захист персональних даних» від 01.06.2010 № 2297-VI (далі Закон № 2297-VI), спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних
Згідно із ст.2 Закону № 2297-VI, володілець персональних даних - фізична або юридична особа, яка визначає мету обробки персональних даних, встановлює склад цих даних та процедури їх обробки, якщо інше не визначено законом; згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди; персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована; розпорядник персональних даних - фізична чи юридична особа, якій володільцем персональних даних або законом надано право обробляти ці дані від імені володільця; суб`єкт персональних даних - фізична особа, персональні дані якої обробляються.
Відповідно до ч.1, 2 ст.5 Закону № 2297-VI об`єктами захисту є персональні дані.
Персональні дані можуть бути віднесені до конфіденційної інформації про особу законом або відповідною особою. Не є конфіденційною інформацією персональні дані, що стосуються здійснення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень.
У той же час, відносини щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації регулює Закон України «Про інформацію» від 02.10.1992 № 2657-XII (далі Закон № 2657-XII).
Згідно із положеннями ч.1 ст.7 Закону № 2657-XII право на інформацію охороняється законом. Держава гарантує всім суб`єктам інформаційних відносин рівні права і можливості доступу до інформації.
Відповідно до ч.1 ст.10 Закону № 2657-XII за змістом інформація поділяється на такі види, зокрема інформація про фізичну особу.
Інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ч. 1 ст. 11 Закону № 2657-XII).
При цьому, в розрізі положень ч.2 ст.11 Закону № 2657-XII не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.
Кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення повноважень щодо верифікації та моніторингу державних виплат не потребує згоди фізичних осіб на отримання та обробку персональних даних.
В силу ж вимог ч.1 ст.21 Закону № 2657-XII інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.
Конфіденційною є інформація про фізичну особу, інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень, а також інформація, визнана такою на підставі закону. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 21 Закону № 2657-XII).
У відповідності до ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
У п. 3.2., 3.3. Рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 № 2- рп/2012, зазначено, крім іншого, що до конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження (ч.2 ст.11 Закону № 2657). Конституційний Суд України в абз.1 п.1 резолютивної частини Рішення від 30.10.1997 № 5-зп відніс до конфіденційної інформації про фізичну особу, крім вказаної, ще й відомості про її майновий стан та інші персональні дані.
Таким чином, Конституційний Суд України, даючи офіційне тлумачення ч.1,2 ст. 32 Конституції України, вважає, що інформація про особисте та сімейне життя особи (персональні дані про неї) - це будь-які відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована, а саме: національність, освіта, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, матеріальний стан, адреса, дата і місце народження, місце проживання та перебування тощо, дані про особисті майнові та немайнові відносини цієї особи з іншими особами, зокрема членами сім`ї, а також відомості про події та явища, що відбувалися або відбуваються у побутовому, інтимному, товариському, професійному, діловому та інших сферах життя особи, за винятком даних стосовно виконання повноважень особою, яка займає посаду, пов`язану зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування. Така інформація про фізичну особу та членів її сім`ї є конфіденційною і може бути поширена тільки за їх згодою, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Між тим, ч.1 ст.14 Закону № 2297-VI унормовано, що поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних.
Поширення персональних даних без згоди суб`єкта персональних даних або уповноваженої ним особи дозволяється у випадках, визначених законом, і лише (якщо це необхідно) в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. (ч. 2 ст. 14 Закону № 2297-VI).
Використання персональних даних передбачає будь-які дії володільця щодо обробки цих даних, дії щодо їх захисту, а також дії щодо надання часткового або повного права обробки персональних даних іншим суб`єктам відносин, пов`язаних із персональними даними, що здійснюються за згодою суб`єкта персональних даних чи відповідно до закону. (ч. 1 ст. 10 Закону № 2297-VI).
За правилами ч.1 ст.16 Закону № 2297-VI порядок доступу до персональних даних третіх осіб визначається умовами згоди суб`єкта персональних даних на обробку цих даних, наданої володільцю персональних даних, або відповідно до вимог закону. Порядок доступу третіх осіб до персональних даних, які перебувають у володінні розпорядника публічної інформації, визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім даних, що отримує від інших органів центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, під час здійснення верифікації та моніторингу державних виплат.
Доступ до персональних даних третій особі не надається, якщо зазначена особа відмовляється взяти на себе зобов`язання щодо забезпечення виконання вимог цього Закону або неспроможна їх забезпечити. (ч. 2 ст. 16 Закону № 2297-VI). 
Відповідно до ч.3, 4 ст.16 Закону № 2297-VI суб`єкт відносин, пов`язаних з персональними даними, подає запит щодо доступу (далі - запит) до персональних даних володільцю персональних даних.
У запиті зазначаються: 1) прізвище, ім`я та по батькові, місце проживання (місце перебування) і реквізити документа, що посвідчує фізичну особу, яка подає запит (для фізичної особи - заявника); 2) найменування, місцезнаходження юридичної особи, яка подає запит, посада, прізвище, ім`я та по батькові особи, яка засвідчує запит; підтвердження того, що зміст запиту відповідає повноваженням юридичної особи (для юридичної особи - заявника); 3) прізвище, ім`я та по батькові, а також інші відомості, що дають змогу ідентифікувати фізичну особу, стосовно якої робиться запит; 4) відомості про базу персональних даних, стосовно якої подається запит, чи відомості про володільця чи розпорядника персональних даних; 5) перелік персональних даних, що запитуються; 6) мета та/або правові підстави для запиту.
Згідно із ч.1 ст. 24 Закону № 2297-VI, володільці, розпорядники персональних даних та треті особи зобов`язані забезпечити захист цих даних від випадкових втрати або знищення, від незаконної обробки, у тому числі незаконного знищення чи доступу до персональних даних.
Позивачем у запиті до Головного управління Пенсійного фонду України поставив питання щодо надання інформації (документ, тощо) яким чином заборгованість пенсії позивача з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується у відповідача, щодо цього суд зазначає наступне. 
Листи від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 та від 04.12.2024 № 0500-0203-8/116386, суд зазначає не містґть відповіді по суті заяви позивача від 30.10.2024 в контексті надання інформації про те, яким чином заборгованість пенсії позивача з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області, відповідачем не надано жодних доказів наявності підстав для відмови у наданні інформації на відповідний запит, передбачених положеннями ч.1 ст.22 Закону № 2939-VI.
При цьому, відповідачем не надано жодних пояснень та не доведено належними доказами відсутності обов`язку створення та/або не володіння запитуваними документами, неможливості надання за запитом на інформацію копії запитуваних документів.
Вказані порушення свідчать про неправомірні дії відповідача щодо надання відповіді на запит на інформацію.
Крім того, позивачем у запиті до Головного управління Пенсійного фонду України поставив питання щодо надання копії листа відповідача від 11.07.2024 вих. № 0500-0508-5/70837 до Пенсійного фонду України, у контексті, разом із додатком, а саме переліком судових рішень, які виконані в березні-червні 2024 року на 1 аркуші та Перелік судових рішень, по яким наявні судові контролі та виконавчі провадження на 1 аркуші, 
Зазначене питання у розрізі надання повного списку додатків, стосується підстав розрахунку/перерахунку розміру пенсії/ нарахування заборгованості, тощо, інших конкретних фізичних осіб, до переліку яких включено позивача. 
Відповідачем надано витяг до листа «на пенсійний фонд від 11.07.2024 №№0500-0508-5-70837» у якому за номером №з/п значиться перелік загальна інформація щодо набуття чинності рішення та суми заборгованості, РНОКПП та номер судового рішення, у тому числі за номер 149 вказаний позивача, тобто уся інша інформація у переліку, до 149 порядкового номеру та після нього, буде стосуватись розміру пенсії/заборгованості конкретної іншої фізичної особи, та буде вказано її РНОКПП, тобто дана інформація буде належить до інформації з обмеженим доступом та не є відкритою.
Позивач не позбавлений права звернутись до відповідача з запитом або зверненням стосовно виплати заборгованості його пенсії на виконання рішення суду від 200/432/24 з запитанням щодо визначення порядку черговості такої виплати.
Відтак, відповідач, надаючи відповіді на запити позивача діяв правомірно, а відтак відсутні підстави стверджувати про вчинення відповідачем протиправних дій стосовно ненадання позивачу відповіді на його запити в контексті надання усіх додатків до листа від 11.07.2024 №0500-0508-5/70837.
При цьому, суд звертає увагу, що на вказані відносини не поширюється Закон України «Про звернення громадян», оскільки вказаний закон регулює питання практичної реалізації громадянами України наданого їм Конституцією України права вносити в органи державної влади, об`єднання громадян відповідно до їх статуту пропозиції про поліпшення їх діяльності, викривати недоліки в роботі, оскаржувати дії посадових осіб, державних і громадських органів. Закон забезпечує громадянам України можливості для участі в управлінні державними і громадськими справами, для впливу на поліпшення роботи органів державної влади і місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, для відстоювання своїх прав і законних інтересів та відновлення їх у разі порушення.
Так, ч.1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Разом з тим, запит позивача не містив зауважень, скарг та пропозицій щодо діяльності відповідача чи клопотання щодо реалізації прав і законних інтересів позивача, скарги про їх порушення, натомість поданий запит містив прохання про надання інформації, що регулюється Законом України «Про доступ до публічної інформації». 
Враховуючи вищевикладене, суд погоджує висновок суду першої інстанції щодо виходу за межи позовних вимог, та обрання інший, ніж заявлено у позові, спосіб захисту порушеного права, а саме:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області викладених в листах від 06.11.2024 № 0500-0220-8/107366 та від 04.12.2024 № 0500-0203-8/116386, щодо надання відповіді не по суті запиту ОСОБА_1 про надання інформації від 30.10.2024, а сам не згідно пункту 1 прохальної частини запиту;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути запит ОСОБА_1 про надання публічної інформації від 30.10.2024 та надати відповідь по суті, а саме у контексті пункті 1 запиту «Надати інформацію (документ, тощо) яким чином заборгованість пенсії ОСОБА_1 з 01.12.2019 по 30.06.2024 обліковується в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області», у термін, передбачений Законом України «Про доступ до публічної інформації».
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
В іншій частині рішення суду не оскаржувалось.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
За змістом статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються належними письмовими доказами, які зібрані та досліджені судом у судовому засіданні під час розгляду даної адміністративної справи, рішення суду першої інстанції у даній справі про задоволення адміністративного позову прийнято без порушення норм процесуального та матеріального права, і тому рішення необхідно залишити без змін.
Керуючись ст. 283, 311, 315, 316, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року у справі № 200/18/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 24 березня 2026 року. 

Судді А.В. Гайдар
Е.Г. Казначеєв
І.Д. Компанієць