ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
06 квітня 2026 року 	Справа № 280/448/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Татаринова Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (пр. Соборний, буд 158-Б, м. Запоріжжя, 69005), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ЄДРПОУ 14099344) про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач – 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – відповідач – 2), в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 09 січня 2026 року №963300171927 про відмову у перерахунку пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України в Запорізькій області перерахувати ОСОБА_1 з 05 січня 2026 року пенсію за віком з урахуванням частини 2 статті 40 Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, а саме за 2023 - 2025 роки, та здійснити з 05 січня 2026 року виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебувала на обліку в органі Пенсійного фонду України у зв`язку з призначенням пенсії за вислугу років. У зв`язку з досягненням віку, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, який дає право на виплату пенсії за віком, 05 січня 2026 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із відповідною заявою про призначення пенсії за віком із застосуванням показників заробітної плати за 2023 – 2025 роки. Однак, пізніше позивачу стало відомо, що позивача Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області (з урахуванням принципу екстериторіальності) переведено із пенсії по вислузі років на пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, а не за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком (за 2023 - 2025 роки) та рішенням від 09 січня 2026 року за № 963300171927 відмовлено у застосуванні нових показників заробітної плати. Вказане рішення відповідача – 1, на думку представника позивача, порушує законні права та інтереси позивача, оскільки воно ґрунтується на безпідставних мотивах і не відповідає критеріям правомірності, тому є протиправними. Просить позов задовольнити у повному обсязі.
Ухвалою судді від 20 січня 2026 року позовну заяву залишено без руху у зв`язку із ненаданням доказів на підтвердження факту сплати судового збору за звернення до суду із позовом.
20 січня 2026 року позивачем усунуто недоліки позовної заяви.
У період з 21 січня 2026 року по 26 січня 2026 року суддя Татаринов Д.В. перебував у щорічній оплачуваній відпустці.
Ухвалою судді від 27 січня 2026 року вищезазначену адміністративну справу прийнято до провадження суддею Запорізького окружного адміністративного суду Татариновим Д.В. в порядку статті 262 КАС України.
09 лютого 2026 року від представника ГУ ПФУ в Запорізькій області на адресу суду надійшов відзив, у якому останній заперечує проти задоволення позову, оскільки позивачу у 2014 році призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти, у відповідача – 1 були відсутні правові підстави для застосування показника середньої заробітної плати по України за 2023 – 2025 роки під час переведення позивача на пенсію за віком у 2026 році. Звертає увагу суду на те, що заявлений позивачем показник середньої заробітної плати застосовується лише при первинному призначенні пенсії у 2026 році. Також, представник відповідача – 1 повідомив суд, що заява позивача про призначення пенсії за віком з урахуванням принципу екстериторіальності розглянута відповідачем. Однак, з урахуванням Порядку № 22-1 після розгляду заяви позивача, його пенсійна справа повернута до органу пенсійного фонду за місцем проживання позивача, до компетенції якого належить виплата пенсії позивачу, у разі її призначення, в даному випадку – ГУ ПФУ в Харківській області. Вказує, що у разі задоволення позову не зможе виконати рішення суду, оскільки виплата призначеної позивачу пенсії належить до компетенції іншого органу пенсійного фонду, який має бути залучений у якості співвідповідача по справі. В задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі. 
Ухвалою суду від 13 лютого 2026 року залучено до участі у справі №280/448/26 у якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (61022, м. Харків, майдан Свободи, Держпром, 3 під., 2 поверх, ЄДРПОУ 14099344). Запропоновано Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області подати відзив на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії даної ухвали. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правом на подання відзиву у строки, встановлені ухвалою суду від 13 лютого 2026 року, одержаною ним в особистому кабінеті в підсистемі «Електронний суд» 13 лютого 2026 року, не скористалось.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
Позивач, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області з грудня 2014 року та отримувала пенсію за вислугою років згідно Закону України ”Про пенсійне забезпечення” № 1788-XII як працівник освіти. 
05 січня 2026 року позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням нового показника заробітної плати. 
Вказана заява з урахуванням принципу екстериторіальності передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. 
З 05 січня 2026 року відповідачем 1 позивача переведено із пенсії по вислузі років на пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
При розрахунку пенсії Позивача Відповідачем застосовано показник заробітної плати для обчислення розміру пенсії за віком за 2014-2016 роки 8913,83 грн.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області №963300171927 від 09 січня 2026 року відмовлено в частині застосування нового показника середньої заробітної плати по народному господарству при переведенні з пенсії за вислугу років на пенсію за віком у зв`язку з відсутністю правових підстав.
Вважаючи протиправним рішення відповідача 1, з урахуванням якого обчислення розміру пенсії позивача і надалі проводиться без застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2023 – 2025 роки, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи нормативно правове обґрунтування спірним правовідносинам суд виходить із наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції Україні передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Відповідно до преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09 липня 2003 року" (далі за текстом - Закон № 1058-ІV), він визначає принципи, засади і механізм функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.
Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
У статті 9 Закону №1058-ІV зазначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
З 22 грудня 2014 року позивачу призначено пенсію за вислугу років з урахуванням статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику освіти, за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058, що визнається відповідачем.
З 05 січня 2026 року позивачу відповідачем -1 призначено пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на підставі її особистої заяви від 05 січня 2026 року.
Призначена позивачу пенсія за віком не була розрахована з застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки перед призначенням пенсії за віком, тобто за 2023, 2024 та 2025 роки.
Частиною 3 статті 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині 1 статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених вище норм законодавства дає підстави вважати, що частиною 3 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Зокрема, у постанові від 16 червня 2020 року (справа № 127/7522/17) Верховний Суд зазначив, що за змістом частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви, на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду. При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в ч. 1 ст. 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Таким чином, лише при переведенні з одного виду пенсії на інший можуть застосовуватись норми частини 3 статті 45 Закону №1058-ІV щодо застосування показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Зазначені висновки Верховного Суду збігаються з правовою позицією Верховного Суду України, який у постанові від 29 листопада 2016 року у справі №133/476/15-а (№21-6331а15) обґрунтовано зазначив, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно із частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV.
Зазначена правова позиція Верховного Суду України була підтримана і Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17.
Так, з 22 грудня 2014 року позивачу було призначено пенсію за вислугу років з урахуванням статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», як працівнику освіти, за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-ІV позивач звернулася вперше 05 січня 2026 року.
Отже, суд зазначає, що в даному випадку мало місце саме призначення іншої пенсії (за віком) за іншим законом, а не переведення з одного виду на інший вид пенсії в межах одного Закону відповідно до частини третьої статті 45 Закону №1058-IV.
Аналогічний висновок в подібних правовідносинах викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 876/5312/17, від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23, від 31 січня 2025 року у справі № 200/1478/24, від 20 лютого 2025 року у справі № 380/4842/24, від 27 лютого 2025 року у справі № 380/21644/23 та від 11 березня 2025 року у справі № 560/15252/23, від 25.03.2025 у справі № 380/3740/24.
Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що, оскільки в даному випадку має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший згідно частини 3 статті 45 Закону №1058-IV, позивач має право на нарахування та виплату пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням такої пенсії (2026 рік), а саме: за 2023-2025 роки.
Отже, є обґрунтованими доводи позивача щодо необхідності застосування під час обчислення її пенсії за віком показника середньої заробітної плати по Україні за три календарні роки, що передують року звернення, тобто за 2023-2025 роки, та необхідності здійснення перерахунку пенсії за віком з моменту її призначення, тобто з 05 січня 2026 року.
На підставі викладеного, з огляду на перебування позивача на обліку в ГУ ПФУ в Харківській області та здійснення цим органом позивачу виплати пенсії, з метою ефективного захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення пенсії за віком позивача з 05 січня 2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити позивачу перерахунок пенсії за віком з 05 січня 2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2023-2025 роки, а Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплату позивачу пенсії за віком з 05 січня 2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2023-2025 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Частинами першою, другою статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до положень статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За наведеного вище суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження матеріалами справи, є частково обґрунтованими, а надані сторонами письмові докази є належними та достатніми для постановлення судового рішення про задоволення адміністративного позову.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача 1, як суб`єкта владних повноважень, яким вчинено протиправні дії у відношенні позивача, необхідно стягнути судовий збір у сумі 1064,96 грн. 
Щодо заявлених витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 14 000,00 грн, суд зазначає, що відповідно до положень статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).
Щодо відшкодування судових витрат, в тому числі на правничу допомогу, суд зазначає наступне.
З матеріалів адміністративної справи судом встановлено, що позивачем у зв`язку із розглядом даної адміністративної справи понесено витрати професійну правничу допомогу в розмірі 14 000,00 грн.
При цьому, відповідно до наданих до матеріалів справи розрахунків, витрати на правничу допомогу складаються фактично із складання позовної заяви 14 000,00 грн.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 КАС України).
Суд зазначає, що відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
Суд також зазначив, що підприємство-заявник уклало договір з юридичною фірмою щодо її гонорару, який можна порівняти з угодою про умовний адвокатський гонорар. Така угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (рішення у справі «Ятрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), № 31107/96).
Суд вважає, що в даному випадку, зважаючи на предмет спору, незначну складність адміністративної справи, сталість судової практики Верховного Суду зі спірного питання, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу в розмірі 14 000 грн. є неспівмірними з обсягом наданих послуг, у зв`язку з чим підлягають зменшенню.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягають відшкодуванню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000,00 грн., які стягується, відповідно до статті 139 КАС України, на його користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, яким вчинено протиправній дії у відношенні позивача.
Керуючись статтями 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246 КАС України, суд, - 
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо обчислення пенсії за віком ОСОБА_1 з 05 січня 2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії за віком з 05 січня 2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2023-2025 роки.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком з 05 січня 2026 року із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком, тобто за 2023-2025 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1064,96 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 06 квітня 2026 року. 

Суддя Д.В. Татаринов