ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2026 р.	Справа № 524/15238/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2025, головуючий суддя І інстанції: Андрієць Д.Д., м. Кременчук, повний текст складено 23.12.25 у справі № 524/15238/25
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (далі також – відповідачі), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову по справі про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 2/42/П-25 від 05.08.2025 про накладення на ОСОБА_1 штрафу, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 10 грудня 2025 року відкрито провадження у справі та призначено адміністративну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23 грудня 2025 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо того, що постанову №2/427/П-25 від 07.10.2025, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення (в межах якої було винесено оскаржувану в цій справі постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу) на підставі п. 10 ч. 1 ст. 247 КУпАП, винесено 07.10.2025, проте вказані обставини не перешкоджали зверненню 28.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 до примусового виконання постанови про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 2/427/П-25 від 05.08.2025, що мало наслідком відкриття 03.11.2025 виконавчого провадження № 79489496. Крім того, звертає увагу, що відповідач звернувся до відповідного органу ДВС в порядку п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” щодо повернення виконавчого документа, проте, оскільки постанова №2/427/П-25 від 05.08.2025, якою на ОСОБА_1 накладено штраф, не є скасованою, надалі відповідач не позбавлений права повторно пред`явити її до примусового виконання що, в свою чергу, може призвести до подальшого порушення прав позивача; водночас ОСОБА_1 буде позбавлений можливості захистити свої права шляхом звернення до суду внаслідок пропуску відповідного строку для оскарження такої постанови.
Відповідачі правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З огляду на відсутність клопотання про розгляд справи за обов`язкової участі представника позивача, а також, зважаючи на те, що судом апеляційної інстанції не визнавалася обов`язковою участь сторін у відкритому судовому засіданні, ураховуючи можливість розгляду справи за наявними у справі матеріалами та скорочені строки розгляду спорів цієї категорії, визначені ч.5 ст. 286 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що у задоволенні клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи слід відмовити.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні відповідно до приписів статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також – КАС України).
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Статтею 55 Конституції України проголошено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до частин першої, п`ятої статті 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. З метою захисту прав, свобод та інтересів особи у сфері публічно-правових відносин діють адміністративні суди.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.
Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист у виді незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.
Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції» (Bellet v. France, заява № 23805/94).
Згідно з частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною статті 160 КАС України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.
Пунктом 8 частини 1 статті 238 КАС України встановлено, що суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення. 
Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що застосування пункту 8 частини першої статті 238 КАС України можливе, якщо встановлено факт виправлення суб`єктом владних повноважень порушень, які оскаржуються позивачем у судовому порядку. Відповідне усунення порушень має бути здійснено суб`єктом владних повноважень до прийняття рішення у справі самостійно та в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача, з яким останній погоджується. 
Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 17.07.2023 у справі № 640/16890/20 та від 15.09.2022 у справі № 620/3662/21, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 800/369/17.
У постанові від 10.10.2024 у справі № 990/1/22 Велика Палата Верховного Суду вказала, що підставою для закриття провадження у справі за пунктом 8 частини статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України є таке виправлення суб`єктом владних повноважень оскаржуваних у позові порушень, унаслідок якого права позивача поновлюються в тому обсязі, в якому вони існували до прийняття оскаржуваного рішення чи вчинення/невчинення оскаржуваних дій, а предмет спору, як і підстави судового захисту, відсутні, бо немає підстав уважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.
За матеріалами справи постановою по справі про адміністративні правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП № 2/42/ІІ-25 від 05.08.2025 накладено на ОСОБА_1 штраф у сумі 17 000,00 грн.
Постановою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 07.10.2025 за №2/427/П-25 закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 10 ч. 1 ст.247 КУпАП.
20.12.2025 ІНФОРМАЦІЯ_3 надіслав на адресу Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції заяву про повернення виконавчого документу – постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 №2/427/П-25 від 06.08.2025.
З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 було усунуто порушення прав ОСОБА_1 в частині стягнення штрафу,визнання оскаржуваної постанови протиправною не призведе до повного відновлення прав позивача та закрив провадження у справі.
Проте колегія суддів зазначає, що наразі немає підстав для висновку про відсутність предмета спору внаслідок прийняття начальником ІНФОРМАЦІЯ_3 постанови від 07.10.2025 за №2/427/П-25, якою закрито провадження по справі про адміністративне правопорушення на підставі п. 10 ч. 1 ст.247 КУпАП, оскільки предметом спору у цій справі є постанова по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 КУпАП №2/427/П-25 від 05.08.2025 про накладення на ОСОБА_1 , яка не була скасована суб`єктом владних повноважень.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 288 КУпАП постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено: постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Тобто оскаржувана постанова може бути оскаржена до вищестоящого органу (вищестоящої посадової особи) або до суду та, відповідно, не може бути скасована тим же органом, який її видав.
З огляду на обставини справи позивачем обрано спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду з позовом про скасування.
Так, приписами п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Положеннями ст. 298 КУпАП визначено, що постанова про накладення адміністративного стягнення є обов`язковою для виконання державними і громадськими органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами і громадянами.
Згідно зі ст. 299 КУпАП постанова про накладення адміністративного стягнення звертається до виконання органом (посадовою особою), який виніс постанову. 
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.
Отже, оскільки оскаржувана постанова не була скасована, вона й надалі підлягає виконанню, а підстави, які б перешкоджали зверненню суб`єкта владних повноважень до її примусового виконання наразі відсутні, що також підтверджується матеріалами справи.
Так, з наданих до суду ІНФОРМАЦІЯ_5 матеріалів убачається, що постанову №2/427/П-25 від 07.10.2025, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення (в межах якої було винесено оскаржувану в цій справі постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу) на підставі п. 10 ч. 1 ст. 247 КУпАП, винесено 07.10.2025, проте 28.10.2025 ІНФОРМАЦІЯ_5 скерував до примусового виконання постанову про адміністративне правопорушення № 2/427/П-25 від 05.08.2025, що мало наслідком відкриття 03.11.2025 виконавчого провадження № 79489496. 
Тобто вже після винесення відповідачем постанови №2/427/П-25 від 07.10.2025 про закриття провадження у справі здійснювалося примусове виконання оскаржуваної постанови № 2/427/П-25 від 05.08.2025 і на рахунки позивача накладено арешт, що підтверджується, наданими позивачем письмовими доказами.
Вказані обставини підтверджують порушення прав ОСОБА_1 вже після винесення відповідачем постанови №2/427/П-25 від 07.10.2025 про закриття провадження у справі, що за відсутності доказів та прийнятого процесуального рішення щодо скасування оскаржуваної постанови спростовує висновки суду першої інстанції про те, що було усунуто порушення прав ОСОБА_1 .
Отже, в цьому випадку відсутні підстави вважати, що усунення відповідачем порушень відбулося в обсязі, який дає підстави для висновку про повне відновлення порушених прав позивача.
Крім того, за матеріалами справи відповідач звернувся до відповідного органу ДВС в порядку п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” щодо повернення виконавчого документа (оскаржуваної постанови). Тобто відповідач не звертався до органів виконавчої служби з заявою про закінчення виконавчого провадження відповідно до вимог п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження”.
Згідно з ч. 5 ст. 39 Закону України “Про виконавче провадження” повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.
Отже, оскільки постанова №2/427/П-25 від 05.08.2025, якою на ОСОБА_1 накладено штраф, не скасована, відповідач не позбавлений права повторно пред`явити її до примусового виконання, що, в свою чергу, може призвести до подальшого порушення прав позивача.
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з доводами позивача, що саме лише закриття провадження у справі (без скасування постанови № 2/42/П-25 від 05.08.2025) призведе до того, що законні права та інтереси позивача не будуть повністю відновлені навіть після прийняття суб`єктом владних повноважень постанови від 07.10.2025 за №2/427/П-25 про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення. 
Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про закриття провадження у справі на підставі пункту 8 частини першої статті 238 КАС України.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, приймаються колегією суддів у якості належних.
Відповідно до частини третьої статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржувану ухвалу, порушив норми процесуального права, у зв`язку з чим вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Щодо вимог апеляційної скарги про стягнення з відповідача понесених судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що згідно з приписами ст. 139 КАС України розподіл судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції буде здійснено судом за наслідками ухвалення відповідного судового рішення.
Керуючись статтями 139, 242, 243, 250, 308, 312, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 23.12.2025 у справі № 524/15238/25 скасувати.
Справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення – направити до Автозаводського районного суду м. Кременчука для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц