ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
13 квітня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/30055/25
Провадження № 22-ц/820/931/26

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
за участю: відповідача ОСОБА_1 , представників учасників справи Мельничука І.М., Рохова О.В. 

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Мельничуком Ігорем Миколайовичем, на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2026 року (суддя Карплюк О.І.).
Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи та представників учасників справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном.
В обґрунтування позову зазначав, щозгідно з договором купівлі-продажу від 06.05.2001 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 продали ОСОБА_2 незакінчену будівництвом квартиру-майстерню за АДРЕСА_1 , готовністю 12%.
Земельна ділянка, кадастровий номер 6810100000:01:007:0065, в різні періоди перебувала в оренді позивача, а з 12.07.2019 перебуває у приватній власності.
Станом на час звернення до суду з цим позовом, на земельній ділянці, кадастровий номер 6810100000:01:007:0065, площею 0,0711 га знаходиться незавершене будівництво 9-ти квартирного житлового будинку з вбудованим культурно-оздоровчим центром, стан готовності - 48%. Цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, з об?єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури.
З метою завершення об?єкта будівництва, позивачем згідно з наказом Управління архітектури та містобудування Хмельницької міської ради № 206 від 06.06.2024 отримано містобудівні умови та обмеження проектування об?єкта будівництва. Тривають проєктні роботи щодо приведення об?єкта будівництва у відповідність до чинних державних будівельних норм.
Зазначав, що упродовж 2022-2023 років перебував на службі в Збройних Силах України та лише після звільнення зі служби звернув увагу на те, що його сусід – ОСОБА_1 на земельній ділянці, кадастровий номер 6810100000:01:007:0056, яка належить йому на праві приватної власності, згідно з державним актом на право власності на землю серії ЯГ № 144450 від 23.05.2007, та на частині земельної ділянки позивача почав здійснювати самочинне будівництво прибудови до його будинку: викопав яму (землю із якої розмістив на ділянці позивача), збудував фундамент, сходинки та підпірну стінку, металевий каркас та дерев`яне накриття.
Вказував, що відстань від межі земельних ділянок до самовільно збудованої конструкції не перевищує 1 м. На усні зауваження щодо будівництва відповідач не реагував. Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Хмельницької міської ради заява позивача щодо самочинного будівництва фактично залишилася без розгляду.
Приватним підприємством «Діоріт Плюс 1» були виготовлені технічні документації із землеустрою, яким в тому числі, було встановлено межу земельних ділянок. Встановлено, що межа земельних ділянок проходить по фундаменту, який самостійно збудував ОСОБА_1 .
В подальшому позивачем, по лінії фундаменту, збудованого відповідачем, встановлено паркан.
На думку позивача, відповідачем проведено будівництво з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», що порушує права позивача як власника майна, яке належить йому на праві приватної власності, що є підставою для захисту прав позивача та усунення перешкод у користуванні власністю, що передбачено статтею 391 ЦК України.
Враховуючи викладене вище, просив суд усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні майном, що належить йому на праві приватної власності, шляхом знесення об?єкта самочинного будівництва - господарської прибудови ОСОБА_1 , розташованої на межі земельних ділянок, кадастрові номери 6810100000:01:007:0065 та 6810100000:01:007:0056.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Мельничука І.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. При цьому, посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права.
Зазначає, що відповідач почав здійснювати самочинне будівництво прибудови до будинку відповідача, виконав яму, землю із якої розмістив на ділянці скаржника, збудував фундамент, сходинки та підпірну стінку, металевий каркас та дерев`яне накриття. Відстань від межі земельних ділянок до самовільно збудованої конструкції не перевищує 1 м. На усні зауваження щодо будівництва відповідач не реагував.
Вважає безпідставними висновки суду першої інстанції про недоведеність існування перешкод у користуванні майном, саме через відсутність висновку експерта, оскільки такий висновок суду суперечить законодавству та актуальній практиці Верховного Суду. 
Вказує, що із наявних доказів у справі, без проведення експертизи, можна встановити, що будівництво прибудови здійснено на відстані менше 1 метра від межі земельної ділянки.
Зазначає, що Верховний Суд неодноразово виснував, що судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто, у разі коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування. Неприпустимо ставити перед судовими експертами питання, вирішення яких не спрямовано на встановлення даних, що входять до предмета доказування у справі, а також правові питання, вирішення яких згідно з чинним законодавством віднесено до компетенції суду. Якщо наявні у справі докази є взаємно суперечливими, їх оцінку у разі необхідності може бути здійснено судом з призначенням відповідної судової експертизи. 
Скаржником в обґрунтування вимог були подані копії технічної документації із землеустрою земельних ділянок, що перебувають у власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Крім того в обґрунтування позовних вимог, позивачем до позовної заяви були долучені фотоматеріали самочинного будівництва, здійсненого відповідачем.
На думку скаржника, в матеріалах справи наявні достатні докази, що відповідачем проведено будівництво з порушенням норм ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», що порушує права позивача як власника майна, яке належить йому на праві приватної власності, що є підставою для захисту прав позивача та усунення перешкод у користуванні власністю, що передбачено статтею 391 ЦК України. З наявних доказів, без проведення експертизи можна встановити, що будівництво прибудови здійснено на відстані менше 1 м від межі земельної ділянки.
Вказує, що має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок або взаємоузгоджене водовідведення. Також повинні бути забезпечені вимоги до нормативних протипожежних відстаней між будинками і спорудами в межах окремої земельної ділянки, так і відносно суміжної.
Посилається на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 у справі № 725/5630/15-ц про те, що правовими підставами для знесення самочинного будівництва є, зокрема, істотне відхилення від проєкту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб.
Отже, самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Мельничук І.М. в судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги.
В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Рохов О.В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що ОСОБА_2  є власником земельної ділянки, кадастровий номер 6810100000:01:007:0065, площею 0,0711 га, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, цільове призначення якої - 02,10 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, з об?єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури (а.с. 16-19, 20-22).
ПП «Діоріт Плюс 1» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_2 , кадастровий номер 6810100000:01:007:0065, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об?єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури. (а.с. 31-66).
ПП «Діоріт Плюс 1» виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 , кадастровий номер 6810100000:01:007:0056, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 67-116).
Згідно з відповіддю на звернення Остафійчука Сергія Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Хмельницької міської ради листом від 03.10.2024 №о-5273-24, до питання встановлення меж земельних ділянок не належить до повноважень Управління (а.с.119-120).
Сторони у справі погодили внесення змін в ДЗК щодо визначені межі, яка розділяє належні їм земельні ділянки, що ними не заперечувалось у суді. 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).
Аналіз вищенаведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року в справі № 925/642/19 зазначено, що порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Відповідно до частини першої та частини другої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України). 
Під істотним порушенням будівельних норм і правил необхідно розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. 
Схожі за своїм змістом висновки викладені у змісті постанови Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, постановах Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 361/765/16-ц, від 02 лютого 2022 року у справі № 521/16974/17, від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17, від 10 вересня 2025 року у справі № 367/1916/20.
Згідно з пунктом 6.1.41 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій», при розміщенні будинків у кварталах, забудова яких історично склалася, для догляду за будинками і здійснення поточного ремонту відстань до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку слід приймати не менше ніж 1,0 м. При цьому, має бути забезпечене виконання необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть попаданню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок, або взаємоузгоджене водовідведення згідно з вимогами.
Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що збудована відповідачем господарська прибудова збудована із порушенням закону та у зв`язку із його будівництвом порушено права позивача, тому для усунення перешкод в користуванні майном, що належить йому на праві приватної власності слід знести обєкт самочинного будівництва.
У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 викладено висновок про те, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення (постанова Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 459/2076/21).
Можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва перевіряється на стадії виконання припису про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів. Невиконання припису без поважних причин може свідчити про неможливість перебудови або небажання особи, яка здійснила самочинне будівництво, усувати його наслідки.
В інших випадках самочинного будівництва, зокрема, (1) якщо нерухоме майно збудоване або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або (2) без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи (3) належно затвердженого проекту, стаття 376 ЦК України не ставить можливість знесення об`єкта самочинного будівництва в залежність від можливостей його перебудови.
Натомість правове значення має позиція власника (користувача) земельної ділянки, а також дотримання прав інших осіб. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 725/5630/15-ц, а також у постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17.
За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року в справі № 947/38994/20).
У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, позивач належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження того, що зведена відповідачем господарська прибудова порушує його права на володіння та користування належною йому земельною ділянкою (її обробленні, догляді чи використанні за цільовим призначенням) суду не надав, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову за недоведеністю.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Доводи апеляційної скарги про те, що будівництво господарської прибудови є самочинним, не впливають на правильність висновків суду, адже позивач не довів порушення його прав як власника сусідньої земельної ділянки внаслідок зведення відповідачем спірної прибудови.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність, а зводяться до переоцінки доказів і незгоди скаржника з висновками суду щодо їх оцінки стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.
Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка подана його представником адвокатом Мельничуком Ігорем Миколайовичем, залишити без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 січня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач       І.В. П`єнта

Судді:       А.П. Корніюк

О.І. Талалай