Номер провадження: 22-ц/813/4646/26 
Справа № 523/27503/25
Головуючий у першій інстанції Кремер І. О.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Таварткіладзе О.М., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пересипського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2025 року у складі судді Кремер І.О., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2025 року, ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, у якому просила суд визнати нерухоме майно кафе – бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 768,50 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 . 

Короткий зміст заяви про забезпечення позову
Одночасно із зверненням до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_1 подала також заяву про забезпечення позову, посилаючись на те, що у зазначеному позові ставиться питання про визнання права власності на кафе – бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 768,50 кв.м. На даний час, відповідач не визнає за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на це майно та всілякими засобами впродовж тривалого часу намагається заволодіти майном з метою в майбутньому розпорядитися їм на власний розсуд. Так, останніми подіями які були в серпні – вересні 2024 року відбувся рейдерський захват майна, внаслідок чого було відкрито кримінальне провадження № 12024164490000410 від 30.08.2024 за правовою кваліфікацією ст.ст. 356, ч. 2 ст. 190 КК України. Окрім того, існує ризик відчуження відповідачем майна або інших дій на користь третіх осіб. У зв`язку з цим, просить суд вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, а саме кафе – бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь – яким фізичним, юридичним чи іншим особам вчиняти будь – які дії з розпорядження арештованим майном з переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме відчужувати, передавати у власність, дарувати, забезпечувати зобов`язання, передавати у вигляді внеску до статутного капіталу та вчиняти будь – які інші правочини щодо зміни власника цього майна.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову – відмовлено. 
Ухвала суду мотивована тим, що заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності забезпечення позову із підтвердженням належних доказів, а саме існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не накладення заходів забезпечення позову, а тому суд дійшов висновку, що лише посилання в заяві на потенційну можливість здійснення відчуження об`єкту нерухомості, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Пересипського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2025 року та постановити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, щозвернення ОСОБА_1 до суду з майновим позовом про визнання права власності на спірне майно вже є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову та звісно право відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном або вчинити інші дії щодо цього майна є абсолютними, та не вчинення таких дій не може гарантуватися будь-чим або будь-ким.
Більш того, в заяві були наведені обставини рейдерського захвату спірного майна, внаслідок чого відкрите кримінальне провадження №12024164490000410 та на даний час триває досудове розслідування, а також були надані відповідні докази, що само по собі є наявною фактичною обставиною для вжиття заходів забезпечення позову.
Проте суд відмовляючи у задоволені заяви про забезпечення позову формально підійшов до викладених обставин, стверджуючи, що викладені обставини у заяві про забезпечення позову є припущенням, а факт вчинення рейдерського захвату спірного майна не стосується предмету спору і не підтверджує того факту, що на час звернення ОСОБА_1 з даним позовом взагалі існує ризик відчуження чи намір вчинити будь-які дії з відчуження спірного майна.

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції
27.03.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_2 надав до суду письмові пояснення, у яких просить суд врахувати їх при розгляді справи та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі, оскільки він не вчиняв жодних дій, спрямованих на відчуження спірного майна або порушення прав позивача. Будь – які твердження позивача з цього приводу є безпідставними та не підтверджені жодними доказами. 
Крім того, 31.03.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_2 також надав додаткові пояснення, у яких просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Пересипського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2025 року без змін, оскільки суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів існування реальної загрози відчуження майна або інших обставин, які могли б істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду. Посилання на можливість відчуження майна суд обґрунтовано визнав припущеннями. Зазначає, шо щодо його частки спірного майна вже існують зареєстровані обтяження, зокрема арешти накладені на підставі судових ухвал. 
14.04.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_1 подала заперечення на пояснення ОСОБА_2 від 31.03.2026, у яких зазначила, що доводи відповідача щодо незгоди з апеляційною скаргою є необґрунтованими. Відповідач може здійснити відчуження або інші дії відносно спірного майна у будь – який момент за життєвими обставинами, які можуть несподівано виникнуть чи змінитися. Стосовно існування інших обтяжень, на які посилається відповідач у своїх поясненнях, то вони відносяться до інших справ з іншим предметом позову та ніякого відношення до цієї справи не мають. 
15.04.2026 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», ОСОБА_2 надав додаткові письмові пояснення щодо заперечень позивача від 14.04.2026, у яких зазначив, що подані заперечення не містять нових належних і допустимих доказів існування реальної загрози відчуження спірного майна або інших обставин, які могли б істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду. По суті, позивач повторює лише припущення про те, що відповідач теоретично може вчинити певні дії щодо майна у майбутньому. Доводи позивача про те, що наявні щодо об?єкта обтяження не мають значення для даної справи, не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність доведеного реального ризику відчуження майна на момент звернення із заявою про забезпечення позову. Заперечення позивача від 14.04.2026 не усувають тих недоліків, на які обґрунтовано вказав суд першої інстанції, та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали.

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 16.04.2026, сторони не з`явилися, були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за її відсутніості.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.03.2026 задоволено клопотання ОСОБА_2 про забезпечення проведення судового засідання в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, забезпечено проведення в режимі відеоконференції всіх судових засідань, які будуть проводитись апеляційним судом у даній справі за участю ОСОБА_2 
16.04.2026 в день судового засідання о 14 год. 53 хв. судом було запрошено ОСОБА_2 на відеоконференцію, проте останній на зв`язок не вийшов, що підтверджується протоколом судового засідання в режимі відеоконференції №6268345 від 16.04.2026.
Однак 16.04.2026 ОСОБА_2 в електронному вигляді через підсистему «Електронний суд», надіслав на адресу суду заяву, у якій зазначив, що у призначений час він завчасно зайшов до системи відеоконференцзв`язку та перебував у режимі очікування підключення до судового засідання. Станом на 04:29 його до участі у судовому засіданні не було підключено, незважаючи на те, що він перебував онлайн, мав належне інтернет – з`єднання, справні технічні засоби, увімкнені камеру та мікрофон і був повністю готовий до участі у розгляді справи. Тобто його фактична неучасть у судовому засіданні була спричинена не його неявкою чи ухиленням від участі у справі, а технічною неможливістю фактичного підключення до відеоконференції з причин, що від нього не залежали. 
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що 16.04.2026 у головуючої судді с.Сєвєрової Є.С. було призначено значну кількість справ. При цьому з 08 год. 36 хв. до 10 год. 56 хв. у м. Одеса тривала повітряна тривога, у зв`язку з чим розгляд справ своєчасно розпочато не було. Крім того, о 11 год. 12 хв. надійшло повідомлення про замінювання будівлі суду, що також об`єктивно вплинуло на організацію роботи суду та послідовність розгляду справ.
З урахуванням наведеного судове засідання фактично відбувалося після 14 год., а запрошення ОСОБА_2 до участі у відеоконференції було здійснено о 14 год. 53 хв., тобто у максимально можливий та наближений до зазначених ним побажань часовий проміжок.
За таких обставин можливі затримки в організації відеоконференції були зумовлені об`єктивними, незалежними від суду причинами та не свідчать про порушення процесуальних прав ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_2 обізнаний про час та місце розгляду справи, заяв про її відкладення не подавав, тому відсутні перешкоди для розгляду справи за його відсутності.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що в провадженні Пересипського районного суду м.Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, а саме на кафе – бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 » загальною площею 768,50 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1 . 
Позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою, у якій просила вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на нерухоме майно, а саме кафе – бар « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 768,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони будь – яким фізичним, юридичним чи іншим особам вчиняти будь – які дії з розпорядження арештованим майном з переходом права власності на іншу особу або інших осіб, а саме відчужувати, передавати у власність, дарувати, забезпечувати зобов`язання, передавати у вигляді внеску до статутного капіталу та вчиняти будь – які інші правочини щодо зміни власника цього майна.
Також судом встановлено, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 за результатами розгляду справи № 1527/3743/12 ухвалено, в тому числі, в порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1/2 частці за кожним право власності на будівлю кафе – бару «Монте – Кристо», загальною площею 768,5 кв.м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивачкою до матеріалів заяви було додано Інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 181116097 від 16.09.2019 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 набув право власності на 1/2 частку нежитлової будівлі кафе – бару «Монте Кристо», загальною площею 768,5 кв.м. на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.02.2017 у справі № 1527/3743/12.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь – якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Відповідно до роз`яснень Постанови № 9 Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в поданій заяві про забезпечення позову, позивачка ОСОБА_1 не навела достатнє обґрунтування необхідності забезпечення позову, а саме існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову у разі не накладення заходів забезпечення позову, вчинення відповідачем ОСОБА_2 дій, які дають підстави вважати про його намір відчужити 1/2 частку нежитлової будівлі кафе – бару «Монте Кристо», загальною площею 768,5 кв.м.
Звертаючись із даною апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що її звернення до суду з майновим позовом про визнання права власності на спірне майно вже є достатньою підставою для застосування заходів забезпечення позову та звісно право відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном або вчинити інші дії щодо цього майна є абсолютними, та не вчинення таких дій не може гарантуватися будь-чим або будь-ким.
Проте вищевказані доводи скаржниці є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суд має перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.
Так, колегія суддів зазначає, що сам по собі факт звернення до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно не є безумовною підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки відповідно до вищенаведених норм процесуального закону, такі заходи застосовуються лише за наявності належно обґрунтованих і підтверджених доказами ризиків невиконання або ускладнення виконання можливого рішення суду, а не ґрунтуються на припущеннях про потенційну можливість розпорядження майном відповідачем.
Посилання ОСОБА_1 на те, що ОСОБА_2 у будь-який момент може розпорядитися своїм майном, є загальним твердженням і не підтверджене жодними конкретними обставинами чи доказами, які б свідчили про реальність та безпосередність такого ризику саме на момент звернення до суду.
Також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції доводи скаржниці щодо нібито рейдерського захоплення спірного майна та наявності відкритого кримінального провадження №12024164490000410, так як сам факт відкриття кримінального провадження не є безумовним доказом вчинення відповідних дій, а наведені обставини не свідчать про існування реальної загрози відчуження майна чи ускладнення виконання можливого судового рішення у цій цивільній справі. 
Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що наведені у заяві про забезпечення позову обставини мають характер припущень і не підтверджують наявності передбачених законом підстав для вжиття відповідних заходів, у зв`язку з чим правомірно відмовив у її задоволенні.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга  ОСОБА_1  не містить. 
Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1  у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Пересипського районного суду м.Одеси від 29 грудня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 20.04.2026

Головуючий       Є.С. Сєвєрова

Судді:        Л.М. Вадовська

О.М. Таварткіладзе