ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2026 Справа № 914/1116/24(914/3250/25)

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого - судді МАТУЩАКА О.І.
суддів КРАВЧУК Н.М.
МАНЮКА П.Т.

за участю секретаря судового засідання – Телинько Я.П.
представниця позивача – Пелих С.З. (адвоката);
арбітражний керуючий Зубачик В.Р.

розглянувши апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Сортнасіннєовоч-Львів" (вх.ЗАГС 01-05/ 363/26 від 10.02.2026)

на ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2026 (повна ухвала – 26.01.2026, суддя Трускавецький В.)

у справі №914/1116/24(914/3250/25)

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівморепродукти”, м. Львів,

до відповідача Приватного акціонерного товариства “Сортнасіннєовоч-Львів”, м. Львів,

про стягнення 7 056 861,17 грн, з яких: 881 168,91 грн вартості продукції, 
5 300 230,99 грн неустойки, 728 351,77 грн інфляційних втрат та 147 109,50 грн 3% річних

у межах справи № 914/1116/24

про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю “Львівморепродукти”, м. Львів

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Господарського суду Львівської області перебуває справа №914/1116/24 про банкрутство ТОВ «Львівморепродукти».
21.10.2025 до суду звернулося ТОВ «Львівморепродукти» з позовом до ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» про стягнення 7 056 861,17 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Львівморепродукти» та ПрАТ «Сортонасіннєовоч-Львів» було укладено договір зберігання №20/01-2016 від 20.01.2016, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу продукцію на зберігання. Однак відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання щодо повернення переданої продукції або відшкодування її вартості, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед позивачем у розмірі 881 168,91 грн - вартість продукції, яка була передана на зберігання.
У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору, позивачем на підставі п. 5.3. договору нараховано неустойку в розмірі 5 300 230,99 грн. Крім того, з огляду на прострочення виконання грошового зобов`язання, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у сумі 728 351,77 грн та 3% річних у розмірі 147 109,50 грн.
11.11.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву разом з клопотанням про призначення експертизи. У поданому клопотанні просив суд призначити судову експертизу, проведення якої доручити Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз. На на вирішення експерту поставити питання: «Чи підписи, виконані від імені ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» Брезіцьким Назарієм Романовичем, які є на договорі зберігання №20/01-2016 від 20.01.2016 та видатковій накладній на відповідальне зберігання №ЛМ00000001 від 29.01.2016 виконані Брезіцьким Н.Р. чи іншою особою?».
Необхідність призначення експертизи у справі обґрунтовує тим, що відповідач заперечує факт підписання договору зберігання № 20/01-2016 від 20.01.2016, видаткової накладної на відповідальне зберігання № ЛМ-00000001 від 29.01.2016 та листа ПрАТ «Сортонасіннєовоч-Львів» від 05.03.2020, президентом ПрАТ «Сортонасіннєовоч-Львів» Брезіцьким Н. Р. Окрім цього, вказував, що відповідачу невідомо обставин використання печатки ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» у зв`язку із чим на підприємстві призначено службову перевірку, про результати проведення якої суду буде надано докази по факту її завершення. 
Враховуючи те, що в суду немає спеціальних знань, які необхідні для встановлення достовірності доводів і заперечень сторін щодо факту укладення між ними спірного договору та відсутні спеціальні знання у сфері, відмінній від права, то з метою встановлення факту підписання відповідачем документів, за якими відбувається стягнення, необхідним є призначення у справі судової почеркознавчої експертизи. 
Господарський суд Львівської області ухвалою від 21.01.2026 клопотання ПрАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» про призначення експертизи задовольнив частково, призначив судову почеркознавчу експертизу, проведення якої доручив ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», а провадження у справі зупинив.
Суд, вирішуючи питання про вибір експертної установи, врахував, що сторони не досягли згоди щодо установи, якій необхідно доручити проведення такої експертизи. При цьому, відповідач пропонував доручити її Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз, тоді як позивач наполягав на необхідності проведення експертизи у найкоротші строки.
Дослідивши надану позивачем інформацію щодо завантаженості експертних установ та строків проведення експертизи, суд встановив, що окремі державні установи здійснюють експертизи у строк понад 90 днів, тоді як ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» має можливість провести дослідження у значно коротший термін.
Суд не взяв до уваги заперечення відповідача щодо доручення експертизи саме цій установі, які ґрунтувалися на твердженнях про наявність дружніх чи пов`язаних відносин між представниками позивача та зазначеної експертної установи, оскільки такі доводи не підтверджені належними та допустимими доказами.
З огляду на відсутність обґрунтованих підстав для відводу запропонованої установи, а також з метою забезпечення розумних строків розгляду справи, суд дійшов висновку про доцільність доручення проведення експертизи саме ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива».
ПАТ «Сортнасіннєовоч-Львів» подало апеляційну скаргу, в якій просить змінити ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2026 в частині місця проведення експертизи та доручити проведення такої Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз Міністерства юстиції України.
Скаржник покликається на те, що суд першої інстанції безпідставно доручив проведення експертизи ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», не врахувавши заперечення відповідача щодо можливості упередженості цієї установи. Зокрема, відповідач покликається на наявність тривалих дружніх та ділових відносин між керівником позивача та директором зазначеної експертної установи, що, на його думку, викликає обґрунтовані сумніви у неупередженості та об`єктивності експертів.
Крім того, апелянт вказує, що суд безпідставно відхилив ці доводи з мотивів відсутності доказів, оскільки відповідач не мав об`єктивної можливості надати такі докази завчасно, адже відповідні пояснення позивача та інформація про можливість проведення експертизи саме цією установою були подані безпосередньо в день судового засідання, що унеможливило належну підготовку та подання доказів з боку відповідача.
У поданому відзиві, ТОВ «Львівморепродукти» заперечує проти доводів апеляційної скарги та вважає її безпідставною, а ухвалу суду першої інстанції – законною та обґрунтованою.
Позивач зазначає, що доводи скаржника про пов`язаність між керівником ТОВ «Львівморепродукти» та директором ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» є лише припущеннями, які не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, при цьому такі докази не були подані ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду.
Крім того, ТОВ «Львівморепродукти» звертає увагу, що відповідно до принципу змагальності та вимог процесуального закону саме на відповідача покладено обов`язок доведення обставин, на які він посилається, однак останній цього обов`язку не виконав, що виключає можливість врахування його доводів судом апеляційної інстанції .
Також позивач вказує, що подання відповідачем як клопотання про призначення експертизи, так і подальшої апеляційної скарги на ухвалу про її призначення свідчить про недобросовісну процесуальну поведінку та зловживання процесуальними правами з метою затягування розгляду справи та уникнення виконання договірних зобов`язань .
З огляду на викладене, ТОВ «Львівморепродукти» просить суд апеляційної інстанції відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.
Інших клопотань та заяв в порядку ст. 207 ГПК України сторони не подавали.
26.03.2026 в судове засідання з`явилися представниця позивача та арбітражний керуючий, які навели заперечення по суті апеляційної скарги, ідентичні тим, що викладені у відзиві позивача на апеляційну скаргу. Представник апелянта в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до його електронного кабінету в підсистемі «Електронний суд».
Водночас 26.03.2026 від представника скаржника – Брезіцького Н.Р. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, яке обґрунтоване його перебуванням у відрядженні. На підтвердження наявності вказаних обставин долучив наказ від 25.03.2026 про відрядження з 26.03.2026 по 31.03.2026.
Розглянувши подане клопотання, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Відповідно до ч. 11 ст. 270 ГПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Явка в судове засідання представників сторін - це право, а не обов`язок сторони, і відповідно до положень ст. 202 ГПК України справа, за умови належного повідомлення сторони про дату, час і місце судового засідання, може розглядатися без їх участі, якщо нез`явлення цих представників не перешкоджає розгляду справи по суті.
Підставою для відкладення розгляду справи можуть бути лише обставини, які об`єктивно унеможливлюють проведення судового засідання, а наведені апелянтом у клопотанні обставини щодо перебування представника у відрядженні не свідчать про об`єктивну неможливість розгляду справи, оскільки відповідно до положень процесуального законодавства участь представника у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони. При цьому, скаржник не був позбавлений можливості забезпечити участь іншого представника.
Більше того, апелянт, як особа, яка ініціювала оскарження судового рішення у справі шляхом подання апеляційної скарги, відповідно до норм процесуального закону, має вживати заходів для скорочення тривалості судового розгляду. 
Враховуючи зазначене вище, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання апелянта про відкладення розгляду справи.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Беручи до уваги положення ст. 202, 270 ГПК України, а також те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, а в матеріалах справи достатньо доказів для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи за відсутності представника апелянта.
Колегія суддів Західного апеляційного господарського суду обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, перевіривши наявні матеріали справи, проаналізувавши застосування норм матеріального та процесуального права місцевим господарським судом, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 99 ГПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; жодною стороною не наданий висновок експерта з цих самих питань або висновки експертів, надані сторонами, викликають обґрунтовані сумніви щодо їх правильності, або за клопотанням учасника справи, мотивованим неможливістю надати експертний висновок у строки, встановлені для подання доказів, з причин, визнаних судом поважними, зокрема через неможливість отримання необхідних для проведення експертизи матеріалів.
За приписами ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 98 ГПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права. Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Системний аналіз змісту вказаних норм процесуального законодавства свідчить, що висновок експерта є рівноцінним засобом доказування в справі, нарівні з іншими письмовими, речовими і електронними доказами, а оцінка його, як доказу, здійснюється судом у сукупності з іншими залученими до справи доказами за загальним правилом ст. 86 ГПК України (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №910/21067/17).
Cудова експертиза призначається тільки у разі, коли висновки експерта не можуть замінити інші докази, які знаходяться у матеріалах справи чи неможливо застосувати інші засоби доказування (аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 910/4292/13).
Про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи (ст. 100 ГПК України).
Як було зазначено вище, ухвалою суду від 21.01.2026 було призначено судову почеркознавчу експертизу у цій справі, проведення якої доручено ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива».
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Так, предметом апеляційного перегляду у цій справі є ухвала суду першої інстанції в частині визначення експертної установи, якій доручено проведення судової почеркознавчої експертизи. При цьому, доводи скаржника зводяться саме до незгоди з визначенням судом першої інстанції ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» як установи, що здійснюватиме експертне дослідження.
Беручи до уваги зазначене вище, а також положення ст. 269 ГПК України, колегія суддів зазначає, що у цій справі апеляційний перегляд здійснюється лише в частині визначення установи, якою має проводитися експертиза, та в межах доводів апеляційної скарги, без виходу за їх межі та без оцінки інших висновків суду першої інстанції, які не є предметом оскарження.
Частина 3 ст. 99 ГПК України визначає, що при призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. З урахуванням обставин справи суд має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза).
При поданні клопотання про призначення судової експертизи відповідач запропонував доручити проведення експертизи Львівському науково-дослідному інституту судових експертиз.
Водночас позивач просив доручити проведення експертизи експертній установі, яка зможе її провести в найкоротші строки, у разі, якщо суд дійде висновку про необхідність призначення такої експертизи. 
Судом першої інстанції було встановлено, що 30.12.2025 представник ТОВ «Львівморепродукти» направив адвокатські запити до установ, що здійснюють проведення почеркознавчих експертиз, а саме: Приватної установи «Науково-дослідний інститут судових експертиз та права»; Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз; Київського науково-дослідного інституту судових експертиз та ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», з метою з`ясування їх завантаженості та можливих строків проведення експертизи.
Так, Львівський НДІСЕ у листі від 02.01.2026 вказало, що терміни проведення почеркознавчих експертиз не перевищують терміни, встановлені нормативно-правовими документами, тобто 90 календарних днів.
Київський НДІСЕ у листі від 06.01.2026 повідомив, що експерти інституту завантажені понаднормова, експертизи проводяться, як правило, у строк понад 90 календарних днів.
ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» у листі № 343 повідомило, що строк проведення експертизи становить 5-10 робочих днів.
Науково-дослідний інститут судових експертиз та права у листі від 13.01.2026 повідомив, що орієнтовний термін виконання почеркознавчої експертизи становить до 60 календарних днів.
Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що в найкоротші терміни почеркознавчу експертизу зможе провести ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива».
Разом з тим, матеріалами справи підтверджується, що представник відповідача просив суд не призначати проведення експертизи в ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива», посилаючись на наявність взаємозв`язків між уповноваженими особами позивача та такого центру судових експертиз.
Суд першої інстанції, відхиляючи заперечення відповідача щодо визначення експертної установи, виходив із відсутності будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність пов`язаності чи заінтересованості ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» у результатах розгляду справи.
Покликаючись на безпідставність вказаних висновків суд, апелянт зазначає, що він був позбавлений можливості надати відповідні докази у суді першої інстанції, оскільки відповіді на адвокатські запити, на підставі яких визначалась експертна установа, були подані позивачем безпосередньо у день судового засідання.
Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції вважає зазначені доводи необґрунтованими, оскільки матеріали справи не містять відомостей про звернення відповідача до суду першої інстанції з клопотанням про відкладення розгляду справи з метою подання додаткових доказів. Крім того, апелянт не подав жодних доказів на підтвердження своїх тверджень ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні разом з апеляційною скаргою, що свідчить про недоведеність наведених обставин.
Колегія суддів звертає увагу, що Верховний Суд неодноразово зазначав про те, що рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки мають бути вичерпними, відповідати дійсності і підтверджуватися належними і допустимими доказами. Постанова Верхоного Суду від 11.05.2023 у справі №910/17047/20.
У ГПК України закріплені основні засади господарського судочинства, зокрема, принципи рівності, змагальності та диспозитивності.
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно з ч.ч 1, 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування необхідно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Вказаний вище принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи, разом з тим передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини, з урахуванням поданих доказів, видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 26.02.2026 у справі №922/3439/24).
З огляду на те, що відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів, які б підтверджували наявність заінтересованості чи упередженості ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива» при проведенні почеркознавчої експертизи у цій справі, а також те, що сторони не досягли згоди щодо обрання експертної установи, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку про доручення проведення експертизи саме ТОВ «Центр судових експертиз «Альтернатива». 
При цьому, суд першої інстанції обґрунтовано врахував можливість проведення експертного дослідження у найкоротші строки, що відповідає завданню господарського судочинства щодо своєчасного розгляду спору.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правомірних та обґрунтованих висновків місцевого господарського суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду в оскаржуваній частині - без змін.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України, у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням наведеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку про залишення судового збору за подання апеляційної скарги за апелянтом.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 269, 270, 275, 276, 281- 284 ГПК України, 
Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Сортнасіннєовоч-Львів» залишити без задоволення, а ухвалу Господарського суду Львівської області від 21.01.2026 у справі №914/1116/24(914/3250/25) в оскаржуваній частині – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, що оскаржується, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до Верховного Суду.

Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Повна постанова складена та підписана 31.03.2026.

Головуючий суддя О.І. МАТУЩАК

Судді Н.М. КРАВЧУК

П.Т. МАНЮК