Справа № 157/1251/25 	Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С. 	
Провадження № 22-ц/802/438/26  	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 січня 2026 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Юніт Капітал» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір № 723184815, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором AZ9655YZ. Згідно з умовами цього договору позичальник отримав від товариства у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 16 850 грн, строком на 30 днів з терміном повернення кредиту та зі сплатою відсотків від 0,69% до 1,70% в день. ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі, 10 вересня 2020 року перерахувало грошові кошти у зазначеному розмірі на банківську карту відповідача № НОМЕР_1 . Проте, користуючись кредитними коштами відповідач платежів на повернення кредиту не здійснював, у зв`язку з чим заборгованість за кредитним договором склала 34 323 грн 45 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 17 473 грн 45 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого неодноразово продовжувався шляхом укладення додаткових угод. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 107 від 10 листопада 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року у розмірі 34 323 грн 45 коп. ТОВ «Таліон Плюс» додатково нарахувало відповідачу проценти за користування кредитом в межах строку кредитування за 49 днів за період з 11 листопада 2020 року до 29 грудня 2020 року у розмірі 14 036 грн 05 коп.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 05/0820-01. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до договору факторингу №05/0820-01 від 05 серпня 2020 року до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №723184815 від 10 вересня 2020 року на загальну суму 48 359 грн 50 коп. 
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з умовами якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року. Згідно з витягом з реєстру боржників № б/н від 04 червня 2025 року за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року до ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 48 359 грн 50 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 31 509 грн 50 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Зазначена обставина підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.
Позивач зазначав, що відповідач ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилася заборгованість та її розмір станом на час подання позовної заяви становить 48 359 грн 50 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 31 509 грн 50 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Жодних платежів відповідач на погашення заборгованості за кредитним договором ТОВ «Юніт Капітал» не здійснював, а товариство не здійснювало додаткових нарахувань відповідачу.
Ураховуючи наведене, ТОВ «Юніт Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №723184815 від 10 вересня 2020 року у розмірі 48 359 грн 50 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн.
Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 січня 2026 року позов ТОВ «Юніт Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Юніт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року у розмірі 34 323 грн 45 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 17 473 грн 45 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові ТОВ «Юніт Капітал».
На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що позивачем не доведений факт переходу права вимоги до позичальника за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року. Так, кредитний договір № 723184815 був укладений з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 10 вересня 2020 року, тоді як договір факторингу між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс» був укладений 28 листопада 2018 року, тобто до укладення кредитного договору. Вказував, що право вимоги до нього вказано лише у реєстрі прав вимоги № 107 від 10 листопада 2020 року і не існувало на момент укладення договору факторингу 28 листопада 2018 року. Отже, оскільки позивачем не доведений факт переходу права вимоги до позичальника за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», тому наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Юніт Капітал». Також зазначає, що нарахування процентів поза межами 30-денного строку кредитування є неправомірним. Крім того, в апеляційній скарзі представник відповідача зазначив, що у зв`язку із розглядом справи відповідач очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7 000 грн, а також у суді апеляційної інстанції у розмірі 4 000 грн, а всього 11 000 грн таких витрат. Також просив апеляційний суд стягнути з позивача на користь відповідача понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 3 633 грн 60 коп.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Юніт Капітал» Кукса К. О., посилаючись на безпідставність вимог апеляційної скарги та законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції, просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано частково задовольнив позов у цій справі. Відповідач при заповненні заявки на кредит особисто обрав для себе суму кредиту, строк кредитування та мав змогу ознайомитися з умовами договору перед його підписанням. Кредитний договір в електронній формі укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а тому вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Крім того, факт переходу права вимоги від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та у подальшому від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «Юніт Капітал» до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року підтверджується наявними у справі договором факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, додатковими угодами до нього, витягом з реєстру прав вимоги № 107 від 10 листопада 2020 року до вказаного договору факторингу, договором факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року, витягом з реєстру прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до зазначеного договору факторингу, а також договором факторингу №04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року та витягом з реєстру боржників № б/н від 04 червня 2025 року до цього договору факторингу. 
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.
За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою ухвалення постанови у цій справі є 23 квітня 2026 року - дата складення повного судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
Судом першої інстанції встановлено, що 10 вересня 2020 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем ОСОБА_1 укладений в електронній формі кредитний договір № 723184815 з використанням електронного підпису, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором AZ9655YZ.
Згідно з умовами кредитного договору:
- кредитодавець надав кредит у розмірі 16 850 грн строком на 30 днів (пункти 1.1. – 1.2.);
- на період строку, визначеного п. 1.2. договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за дисконтною процентною ставкою 0,69% від суми кредиту за кожний день користування кредитом (п. 1.3.);
- у випадку користування кредитом понад строк, встановлений п. 1.2. договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною ставкою скасовуються і до взаємовідносин між сторонами застосовується базова процентна ставка 1,70% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, відповідно до чого позичальник зобов`язується оплатити товариству різницю між фактично сплаченими процентами за дисконтною та нарахованою базовою процентними ставками за весь час користування кредитом (від дати отримання кредиту до фактичної дати його повернення) (п. 1.4.);
- базова процента ставка за користування кредитом не застосовується протягом строку користування кредитом вказаного в п. 1.2. договору, виключно за умови якщо розмір базової процентної ставки більший ніж 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. В усіх інших випадках нарахування процентів за базовою процентною ставкою здійснюється відповідно до п. 1.4. цього договору (п. 1.6.);
- позичальник зобов`язаний повернути товариству кредит, нараховані проценти згідно з п. 1.3. цього договору не пізніше строку вказаного в п. 1.2. цього договору ;
- строк дії цього договору, вказаний в п. 1.2. договору, продовжується на весь період , протягом якого сторони здійснюють свої права і виконують свої обв`язки за цим договором, та визначається від дати отримання позичальником кредиту до фактичної дати повернення кредиту, процентів за дисконтною та базовою процентними ставками, компенсації, яка має бути сплачена у разі невиконання умов договору (пені) та інших нарахувань передбачених договором (п. 4.2.).
На виконання умов кредитного договору 10 вересня 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» надало відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 16 850 грн, перерахувавши зазначену грошову суму на платіжну картку № НОМЕР_1 , яку відповідач вказав у заявці на отримання грошових коштів в кредит від 10 вересня 2020 року, що підтверджується довідкою ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 21 вересня 2025 року. Факт отримання відповідачем грошових коштів у зазначеному розмірі підтверджується також відповіддю АТ КБ «Приватбанк» на ухвалу суду від 18 липня 2025 року про витребування доказів, згідно з якою на ім`я відповідача ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_2 , на яку 10 вересня 2020 року були зараховані грошові кошти у розмірі 16 850 грн, фінансовий номер +380686731361. Крім того, зазначений номер мобільного телефону був зазначений відповідачем при заповненні заявки на отримання кредиту. Разом із відповіддю банк надав також банківську виписку по рахунку відповідача за період з 10 грудня 2020 року по 15 грудня 2020 року, з якої вбачається, що 10 вересня 2020 року на карту № НОМЕР_2 здійснена операція «liqPay. Переказ з карти на карту від 10-09-2020 ID платежу 1419704116» у розмірі 16 850 грн.
Згідно із сформованим ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» розрахунком заборгованості, на суму кредиту 16 850 грн упродовж обумовленого строку кредитування 30 днів (дисконтний період з 10 вересня 2020 року до 10 жовтня 2020 року включно) проценти нараховані за ставкою 0,69% в день (116 грн 27 коп.).
14 жовтня 2020 року товариством згідно з п. 1.4. договору нарахована різниця між нарахованими процентами за базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами та дисконтною процентною ставкою за весь строк користування кредитом протягом дисконтного періоду.
Починаючи з 14 жовтня 2020 року до 10 листопада 2020 року кредитодавець нарахував відсотки на тіло кредиту 16 850 грн за ставкою 1,70% в день (286 грн 45 коп.).
Загальний розмір облікованої заборгованості перед первісним кредитором склав 34 323 грн 45 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 17 473 грн 45 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Судом також встановлено, що на підставі договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, строк дії якого на підставі ряду додаткових угод було продовжено до 31 грудня 2024 року та витягу з реєстру прав вимоги № 107 від 10 листопада 2020 року ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс» до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року. 
Після придбання права вимоги ТОВ «Таліон Плюс» в межах строку кредитування за період з 10 листопада 2020 року до 29 грудня 2020 року включно нарахувало відповідачу проценти за користування кредитом за ставкою 1,70% в день.
Згідно із розрахунком загальний розмір заборгованості становить 48 359 грн 50 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 31 509 грн 50 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладений договір факторингу № 05/0820-01, а 03 серпня 2021 року і 30 грудня 2022 року між вказаними сторонами укладені додаткові угоди відповідно № 2 і № 3, якими продовжений строк дії договору факторингу до 30 грудня 2024 року. Згідно з реєстром прав вимоги № 9 від 30 травня 2023 року до фактора перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року на загальну суму 48 359 грн 50 коп.
04 червня 2025 року між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладений договір факторингу № 04/06/25-Ю, згідно з умовами якого ТОВ «Юніт Капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року. Згідно з витягом з реєстру боржників № б/н від 04 червня 2025 року за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» відступило, а ТОВ «Юніт Капітал» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором у розмірі 48 359 грн 50 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 31 509 грн 50 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Зазначена обставина підтверджується актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року.
Позивач після набуття права вимоги до відповідача додатково проценти не нараховував.
Платежів на повернення кредитної заборгованості первісним кредиторам чи фактору відповідач не вносив.
Звертаючись до суду з цим позовом, ТОВ «Юніт Капітал» у своїх вимогах зазначало, що відповідач умови кредитного договору не виконав, кредит не повернув, проценти за користування ним не сплатив, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість у розмірі 48 359 грн 50 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь товариства.
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За приписами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним у письмовій формі.
З огляду на зазначені норми права Верховний Суд у своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.
За ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства чи за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 
Зазвичай електронні кредитні договори підписуються за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
На підтвердження укладення кредитного договору № 723184815 від 10 вересня 2020 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» позивач надав електронний доказ в паперовій формі. Договір підписаний електронним підписом одноразовим ідентифікатором AZ9655YZ, який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису, у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.
У цій справі відповідач ОСОБА_1 не заперечував факт укладення 10 вересня 2020 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» в електронній формі кредитного договору № 723184815 та отримання кредиту у розмірі 16 850 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно з ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ст. 1079 ЦК України). 
Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Оскільки факторинг визначено п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». 
Зазначене узгоджується із правовими висновками, які викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18); від 31 жовтня 2018 року у справі №465/646/11 (провадження № 14-222цс18). 
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з того, що позивач надав належний розрахунок заборгованості на підтвердження розміру кредитної заборгованості позичальника, а також кредитний договір, який містить усі істотні умови та був укладений в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи і згідно з абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України вважається укладеним в письмовій формі. Урахувавши, що надані позивачем документи у сукупності підтверджують укладання між сторонами кредитного договору, погодження між сторонами нарахування процентів за користування кредитними коштами та існування у позичальника заборгованості за цим договором, на погашення якої він жодних коштів не сплатив, що свідчить про те, що відповідач свої зобов`язання за цим договором належним чином не виконав, тому суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у розмірі 34 323 грн 45 коп., з яких: 16 850 грн – заборгованість по тілу кредиту; 17 473 грн 45 коп. – заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал», до якого згідно з умовами договору факторингу № 04/06/25-Ю від 04 червня 2025 року перейшло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Відмовляючи у стягненні заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом у розмірі 14 036 грн 05 коп., які додатково були нараховані ТОВ «Таліон Плюс» відповідачу за користування кредитом в межах строку кредитування за 49 днів за період з 11 листопада 2020 року до 29 грудня 2020 року, суд виходив з того, щодо до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло лише право вимоги на борг, а тому нарахування товариством відсотків у зазначеному розмірі є безпідставним, оскільки не передбачено умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та нормою ст. 514 ЦК України. 
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про часткове задоволення позову ТОВ «Юніт Капітал» є законним та обґрунтованим.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивачем не доведений факт переходу права вимоги до позичальника за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року на першому етапі від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс», тому наступні переходи прав вимоги, які є похідними, не можуть підтвердити передання вказаного права вимоги до останнього кредитора ТОВ «Юніт Капітал». 
Так, 28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладений договір факторингу № 28/1118-01. Відповідно до пункту 8.2. договору факторингу строк дії цього договору закінчується 28 листопада 2019 року. Відповідно до п. 8.6. додатки та додаткові угоди до даного договору набувають чинності з моменту їх підписання обома сторонами та становлять його невід`ємну частину. В подальшому ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали ряд додаткових угод: № 19 від 28 листопада 2019 року, № 26 від 31 грудня 2020 року, № 27 від 31 грудня 2021 року, № 31 від 31 грудня 2022 року, № 32 від 31 грудня 2023 року, якими погодили продовження строку дії договору до 31 грудня 2024 року. Таким чином, з урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалося не одномоментно, а протягом всього часу його дії, з 28 листопада 2018 року по 31 грудня 2024 року. Згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 107 від 10 листопада 2020 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 723184815 від 10 вересня 2020 року у розмірі 34 323 грн 45 коп., тобто на законних підставах, оскільки дія договору факторингу була продовжена додатковими угодами до 31 грудня 2024 року, то перехід права вимоги стосувався дійсного, чинного зобов`язання. Наведене свідчить, що право вимоги перейшло від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку, а тому право вимоги до відповідача перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 10 листопада 2020 року, тобто після укладання кредитного договору № 723184815 від 10 вересня 2020 року.
Крім того, безпідставним також є доводи представника відповідача про неправомірність нарахування процентів за користування кредитом поза межами 30-денного строку кредитування, оскільки нарахування процентів здійснено позивачем відповідно до умов договору (пункти 1.2.-1.4.) та у межах строків кредитування (30 днів дисконтного періоду та продовження строку дії договору відповідно до п. 4.2. договору).
Таким чином, висновки суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги ґрунтуються на встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка. Суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду та зводяться до переоцінки доказів у справі.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення та відсутність підстав для його скасування.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 
У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 23 січня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: