Справа № 161/12657/24 
Провадження № 1-кп/161/27/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк        02 квітня 2026 року 
Луцький міськрайонний суд Волинської області під головуванням:
судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
захисника - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Луцьку в режимі відеоконференцзв`язку, в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) обвинувальний акт у кримінальному провадженні №22023130000000093, що надійшов з Волинської обласної прокуратури, відносно  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лутугине, Лутугинського району, Луганської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, - 

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 , зазначене кримінальне правопорушення вчинив за таких обставин.
Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено 24.08.1991 «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави України.
Положеннями статей 1 та 2 Основного Закону України - Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюються на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою.
Відповідно до ч. 1 ст. 17, ч. 1 ст. 65 Конституції України захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України є справою всього Українського народу та обов`язком громадян України, а на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.
Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій.
До системи адміністративно - територіального устрою України входять АР Крим, області, зокрема і Луганська область, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.
Згідно з вимогами ст. ст. 72, 73 Конституції України питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їхніх повноважень, встановлених Конституцією, та проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.
Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.
Згідно з пунктами 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1991 російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні своє зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язалися утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.
Відповідно до пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10.02.1995, що укладений між державами СНД, серед яких є Україна та російська федерація, держави підтвердили непорушність існуючих кордонів один одного та зобов`язалися виступати проти будь-яких дій, що підривають їхню непорушність, а також вирішувати усі суперечки, що виникають з питань кордонів і територій, тільки мирними засобами. Держави також зобов`язалися не підтримувати на території інших держав-учасниць сепаратистські рухи, а також сепаратистські режими, якщо такі виникнуть; не встановлювати з ними політичних, економічних та інших зв`язків; не допускати використання ними територій і комунікацій держав-учасниць Співдружності; не надавати їм економічної, фінансової, військової та іншої допомоги.
Відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та російська федерація уклали 31.05.1997 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 № 13/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 02.03.1999 № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, російська федерація зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.
Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28.01.2003 (ратифікований російською федерацією 22.04.2004), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької, Луганської та інших областей відноситься до території України.
Незважаючи на викладені вище обставини, 21.02.2022 російською федерацією визнано так звані «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами, попередньо впроваджуючи в період 2013-2022 років, із застосуванням засобів масової інформації, ідеї єдиного російського народу та відсутності української нації, вчиняючи неоголошені та приховані вторгнення на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств рф, організовуючи та підтримуючи терористичну діяльність, направлену на окупацію Донецької та Луганської областей та порушення територіальної цілісності України.
Надалі «президент» російської федерації оголосив 24.02.2022 про рішення розпочати так звану військову операцію в Україні.
Після цього, збройними силами російської федерації, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам Збройних сил України, а також підрозділами збройних сил та інших військових формувань рф 24.02.2022 здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна через державний кордон України, який проходить територіями Автономної республіки Крим, Запорізької, Донецької, Луганської, Харківської, Херсонської, Миколаївської, Сумської, Чернігівської та інших областей, і здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, окупували частину вказаної території, організували проведення псевдо-референдумів та прийняття незаконних, з огляду на норми міжнародних актів, рішень щодо включення окупованих територій Донецької, Запорізької, Луганської, Херсонської областей до складу суб`єктів російської федерації, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час і призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.
З початку тимчасової окупації території Луганської області, представниками так званої «лнр», підконтрольними політичному керівництву держави-агресора рф, організовано та розпочато діяльність системи органів влади та їх структурних підрозділів, які, відповідно до чинного законодавства України, визнані незаконними.
У свою чергу, указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалася та який триває по даний час.
Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», відповідно до якого вся територія Луганського району Луганської області з 07.04.2014 є тимчасово окупованою російською федерацією територією України.
Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 №1207-VII (далі Закон), окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.
Відповідно до ст. 9 Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Згідно з п. 2 ст. 13 цього ж Закону, здійснення господарської діяльності юридичними особами, фізичними особами - підприємцями та фізичними особами, та провадять незалежну професійну діяльність, місцезнаходження (місце проживання) яких є тимчасово окупована російською федерацією територія, дозволяється виключно після змін їхньої податкової адреси на іншу територію України.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Кабінет Міністрів України, інші органи державної влади, військове командування, військові адміністрації, Верховна рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування здійснюють повноваження, надані їм Конституцією України, цим та іншими законами України.
У ході розвитку подій, пов`язаних з військовою агресією рф та окупацією ряду населених пунктів Луганської області, станом на 24.02.2022 ОСОБА_5 постійно проживав на території Луганської області, здійснював підприємницьку та господарську діяльність у сфері розробки гравійних та піщаних кар`єрів, видобутку глини та каоліну, тривалий час забезпечував керівництво відповідного суб`єкта господарської діяльності, та відповідно останньому були достовірно відомі наведені вище факти розв`язання та ведення рф агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, захоплення державних установ, організацій та військових частин, оскільки ці події широко висвітлювались більшістю засобів масової інформації, та набули розголосу у місцевого населення.
У свою чергу, громадянин України ОСОБА_5 , відповідно до вимог
ст. 68 Конституції України, зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів та інших нормативно-правових актів.
Незважаючи на викладені вище обставини та норми законодавства України, громадянин України ОСОБА_5 , розуміючи в силу власного вікового та освітнього розвитку те, що військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглися на територію України, а відтак - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, у т.ч. щодо подальшого розвитку України, виходячи з геополітичних інтересів російської федерації, які передбачають перебування України у сфері її впливу, а також з корисливою метою, вирішив використати факт встановлення окупаційної влади на території Луганського району Луганської області у своїх особистих інтересах, вчинив умисні дії, спрямовані на допомогу державі-агресору та окупаційній адміністрації держави-агресора з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора.
Зокрема, ОСОБА_5 , перебуваючи в період ведення рф агресивної війни проти Українина тимчасово окупованій території м. Лутугине Луганського району Луганської області, після тимчасової окупації, 14.07.2015, забезпечив реєстрацію суб`єкта господарської діяльності ООО «Успенский карьер» (мовою оригіналу), яке розташоване за адресою: Луганська область, с. Волнухине, вул. Карьєрна, 1, у незаконно створеному державою-агресором органі влади - «лутугинское районное управление юстиции министерства юстиции лнр» (мовою оригіналу) та 29.11.2022 реєстрацію в «межрайонной инспекции федеральной налоговой службы №1 по луганской народной республике» (мовою оригіналу).
На займаній посаді генерального директора ООО «Успенский карьер» (мовою оригіналу) ОСОБА_5 видавав розпорядження, підписував документи вказаного підприємства, надавав матеріальні ресурси і відпускав продукцію, а саме каміння великої фракції, глини, товарного бетону тощо, та вчиняв інші дії на користь держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, їх представникам. 
Зокрема, відповідно до розпорядження ради міністрів луганської народної республіки від 03.02.2015 №02-05/14/15 було прийнято рішення створити «Государственное унитарное предприятие луганской народной республики «Луганский автодор» (мовою оригіналу).
У свою чергу, ГУП лнр «Луганский автодор» (мовою оригіналу) почало підпорядковуватись так званому «министерству инфраструктуры и транспорта лнр» (мовою оригіналу), яке створене указом самопроголошеного голови квазіутворення «лнр» від 30.06.2015 №310/1/01/06/15 та діє на підставі положення, яке затверджене постановою так званого «совета министров луганской народной республики» від 10.07.2015 №02-04/199/15 та є виконавчим органом державної влади «лнр», який здійснює функції з вироблення державної політики та нормативно правового регулювання, контролю та нагляду, галузевого та міжгалузевого управління у сфері інфраструктури та транспорту, тобто є незаконним органом влади, створеним на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.
В цей же період тимчасової окупації,з метою представлення окупаційній владі своєї особистої прихильності, формування в населення окупованої території думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації частини території України, як єдиної законної влади на цій території, просуваючи ідеї проросійської спрямованості, штучного створення у його мешканців хибних уявлень про благі наміри окупаційних військ та незворотного і стабільного існування на теренах Луганської області влади рф та ідей «російського світу», задля завершення реалізації власного умисного корисливого плану щодо допомоги державі-агресору та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, ОСОБА_5 прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора та добровільно, перебуваючи на посаді генерального директора «ООО «Успенский карьер» (мовою оригіналу) здійснив відвантаження у період з 18.04.2022 по 19.07.2022 продукції, а саме каміння великої фракції, на безоплатній основі відповідно до бойових розпоряджень «для принятия участия в работах по эксплуатационному содержанию» (мовою оригіналу) до ГУП лнр «Луганский автодор» (мовою оригіналу) з метою відбудови інфраструктури лнр.
Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 своїми умисними діями, спрямованими на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора вчиненні громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Загальні засади кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia). 
Згідно з вимогами, передбаченими ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Як установлено ч. 3 ст. 323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
Відповідно до положень ч. 5 ст. 374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
З огляду на положення КПК України та Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи, суд зазначає про таке.
Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.
Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia), який показань суду не надавав, будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.
Відповідно до ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 вересня 2024 року постановлено здійснювати спеціальне судове провадження за обвинувальним актом відносноОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Повістки про виклик обвинуваченого ОСОБА_5 у судові засідання, а також інформація про процесуальні документи надсилались та публікувались відповідно до вимог ст. 323 КПК України.
Судом вживалися заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим останній викликався в судові засідання в порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковувалися у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Луцького міськрайонного суду Волинської області, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , який в свою чергу повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння вчинені на території суверенної України, юрисдикцію якої обвинувачений над собою не визнає, та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчать про його наміри на ухилення від кримінальної відповідальності.
У той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.
Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника, дана норма була не порушена, так як кримінальне провадження (досудове розслідування) здійснювалося за обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Волинській області, в подальшому, захисником обвинуваченого ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні являлася адвокат ОСОБА_4 на підставі укладеного договору від 25.06.2024 року.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що докази сторони обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях, у зв`язку з чим, виходячи з принципів презумпції невинуватості, просила виправдати обвинуваченого у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.
Враховуючи наведене, суд вважає, що стороною обвинувачення та судом вживалися достатні заходи щодо дотримання прав обвинуваченого ОСОБА_5 на захист та доступ до правосуддя, з урахуванням здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження.
Винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду доказами в кримінальному провадженні.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду показав про те, що знає ОСОБА_5 з 2009 року, однак близьких відносин з ним він не підтримував. Йому відомо, що ОСОБА_5 , будучи керівником кар`єру, здійснював діяльність, пов`язану з видобутком корисних копалин, виробництвом щебеню, виконанням дорожніх та ремонтних робіт, яку розпочав ще до окупації частини Луганської області та продовжував після неї, спільної з окупаційною владою, співпрацював з незаконною окупаційною владою. Вказані відомості щодо діяльності ОСОБА_5 в період після 2014-2016 років отримані ним зі слів знайомих та з інформації, розміщеної у соціальній мережі Facebook. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду показав про те, що познайомився з ОСОБА_5 у 2009 року, через спільного знайомого. Показав що він працював в підрозділі «Луганського автодору» Луганської області. ОСОБА_5 був директором «Успенського кар`єру», підприємство займалось видобуванням щебеню, на підприємстві працювало до 100 чоловік. Бачив ОСОБА_5 один раз в 2015 році коли приїжджав забирати щебінь на кар`єрі як працівник підприємства «Луганський автордор». Йому відомо, що після окупації Луганської області кар`єр працює.
Окрім показань свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 винність ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, об`єктивно підтверджується також і іншими доказами дослідженими безпосередньо у кримінальному провадженні.
Протокол огляду відеохостингу «RUTUBE» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» «Предприятие по производству щебня» (мовою оригіналу) від 05.05.2024 - на якому зображено директора ООО «Успенский карьер» ОСОБА_5 , який повідомляє про роботу підприємства на тимчасово окупованій території Луганської області, видобуванню щебеню підприємством та про успіхи підприємства на окупованій території. 
Протокол огляду мережі «Telegram» групи «Администарция Лутугинского района луганской народной республики» публікації «Встретился с ОСОБА_8 - директором ПАО «Успенский карьер» (мовою оригіналу), чтобы поздравить предприятие с юбилеем» (мовою оригіналу) від 05.05.2024, у ході огляду встановлено привітання директора «ПАО «Успенский карьер»» ОСОБА_5 адміністрацією Лугутинського району з 65 річним ювілеєм підприємства.
Протокол огляду мережі «Telegram» групи «Минтранс лнр» публікації «И.о. Министра инфраструктуры и транспорта ОСОБА_10 совместно с Главой муниципального образования Лутугинский муниципальный округ ОСОБА_9 посетили ООО «Успенский карьер»» (мовою оригіналу) від 05.05.2024, в ході яких встановлено, що ОСОБА_5 будучи генеральним директором ООО «Успенский карьер» (мовою оригіналу) умисно спрямовує свої дії на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора. На указаному відео зображено «виконувача обов`язків Міністра інфраструктури та транспорту лнр ОСОБА_10 та голова муніципальної освіти Лутугінського муніципального округу ОСОБА_11 , які відвідали ООО «Успенский карьер»».
Протокол огляду відеохостингу «RUTUBE» на каналі «ІНФОРМАЦІЯ_3» «Предприятие по производству щебня» (мовою оригіналу) від 05.05.2024 - на якому зображено директора ООО «Успенский карьер» ОСОБА_5 , який повідомляє про роботу підприємства на тимчасово окупованій території Луганської області, про розширення видобуванню щебеню підприємством та про успіхи підприємства на окупованій території.
Протокол огляду загальнодоступної сторінки єдиного реєстру юридичних осіб - інформаційного ресурсу в якому зосереджені загальні відомості про зареєстрованих у російській федерації юридичних осіб, актуальність яких відслідковує федеральна податкова служба російської федерації від 29.02.2024 - згідно указаного витягу директором ООО «Успенский карьер» ОСОБА_12 , підприємство зареєстрована в лнр. 
Інформацією Головного управління ДПС у Волинській області від 12.03.2024, згідно якої ОСОБА_5 з 2013 року по другий квартал 2014 року працював на ПАТ «УСПЕНСЬКИЙ КАРЄР». Тобто після окупації в 2014 році Луганського району Луганської області, забезпечив реєстрацію суб`єкта господарської діяльності ООО «Успенский карьер» (мовою оригіналу), яке розташоване за адресою: Луганська область, с. Волнухине, вул. Карьєрна, 1, у незаконно створеному державою-агресором органі влади - «лутугинское районное управление юстиции министерства юстиции лнр» (мовою оригіналу) та 29.11.2022 реєстрацію в «межрайонной инспекции федеральной налоговой службы №1 по луганской народной республике» (мовою оригіналу).
Протокол за результатиами проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 26.04.2024 з додатками стосовно ОСОБА_5 , а саме зняття інформації з електронних інформаційних систем - електронних скриньок ІНФОРМАЦІЯ_4. Оглянуті та вилучені документи з електронної пошти ОСОБА_5 . У ході огляду встановлено, що ОСОБА_5 будучи генеральним директором ООО «Успенский карьер» (мовою оригіналу) умисно спрямовує свої дії на допомогу державі-агресору (пособництво) та окупаційній адміністрації держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора. Вилучені наступні документи (мовою оригіналу): письмо исх. №152 от 13.07.2022; письмо исх. №156 от 19.07.2022; акт взаимных расчетов по состоянию на 31.12.2021 между ФЛП ОСОБА_13 и ООО «Дорожник»; реквизиты счета ФЛП ОСОБА_13 ; письмо №02-1-03/914 от 07.07.2022; письмо №02-1-03/508 от 18.04.2022; договор займа №10-02/2023 от 10.02.2023; письмо №90 от 20.04.2022; справка о взятии на учет налогоплательщика от 05.02.2019; письмо №02-1-03/953 от 18.07.2022; уведомление №08/Ф001402 о регистрации в территориальном отделении Фонда социального страхования от несчастных случаев; свидетельство №12-0001694; справка о государственной регистрации физического лица - предпринимателя; справка о взятии на учет налогоплательщика №262; расходная накладная №РН-1107002; расходная накладная №РН-1107002; устав общества с ограниченной ответственностью «Дорожник»; дополнительное соглашение №4 к договору подряда №46; платежное поручение №617; платежное поручение №618; реестр товарно-транспортных на перевозку; расходная накладная №РН-1711008; свидетельство о регистрации транспортного средства; реестр товарно-транспортных на перевозку; договорная цена на строительство; акт выполненных работ №10; акт сдачи-приемки услуг по договору №5; расходная накладная №РН-1209005; расходная накладная №РН-2009010; расходная накладная №РН-2009002; акт №211; акт сдачи-приемки работ №3 от 19.09.2022; договор подряда №46; обращение №171; дополнительное соглашение №1; письмо №162 от 07.08.2022; договор №99; спецификация №1; претензия относительно качества; письмо №03-09/196; письмо №03-09/197; товарно-транспортная накладная 030622002; транспортная накладная 030622013; транспортная накладная 030622005; транспортная накладная 030622001; транспортная накладная 030622008; транспортная накладная 030622004; транспортная накладная 300522002; транспортная накладная 300522008; транспортная накладная 300522006; транспортная накладная 300522003; транспортная накладная 300522001; транспортная накладная 300522004; транспортная накладная 300522002; транспортная накладная 300522042; письмо №01-09/6204; письмо №01-09/5621; письмо №01-09/4940; отчет; табель учета; свидетельство о регистрации транспортного средства; накладная №29; письмо №01-09/6341; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости; справка о стоимости. Дані документи підтверджують діяльність ОСОБА_5 на посаді директора ПАТ «Успенський кар`єр» на тимчасово окупованій території України, а саме пособництво державі агресору. Зокрема, згідно указаних документів директор ПАТ «Успенський кар`єр» ОСОБА_5 на виконання бойових розпоряджень здійснює постачання каміння великої фракції для директора «ГУП лнр «луганський автодор» (мовою оригіналу), тобто здійснює пособництво державі-агресору шляхом передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора «лнр», керівництво та функціонування ПАТ «Успенський кар`єр» на тимчасово окупованій території Луганської області, реєстрацію указаного підприємства за законодавством представників окупаційної адміністрації «лнр» та рф. 
Законність проведення негласних слідчих (розшукових) дій підтверджується дослідженими в судовому засіданні документами: клопотанням про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 05.03.2024, ухвалою слідчого судді Волинського апеляційного суду від 13.03.2024, згідно якої надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій стосовно ОСОБА_5 , а саме зняття інформації з електронних інформаційних систем - електронної пошти dorojnik- 01@yandex.ru та постановою про доручення оперативно підрозділу проведення указаних негласних слідчих (розшукових) дій.
Протоколи огляду від 30.05.2024 та 04.06.2024, згідно яких оглянута конституція «лнр» та накази «лнр» щодо створення та функціонування незаконних органів влади на тимчасово окупованій території Луганської області. 
Протокол пред`явлення особи для впізнання від 08.04.2024, згідно якого свідок ОСОБА_6 по фотознімках впізнав ОСОБА_5 .
Протокол огляду від 08.04.2023 за участі свідка ОСОБА_6 , відповідно до якого останній впізнав ОСОБА_5 на відеоролику в телеграм-каналі.
Наведені вище докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки вчинення злочину) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України є належними, допустимими, достовірними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.
Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).
Вищевказані показання свідків та письмові докази узгоджуються між собою, не містять суперечностей, які б могли поставити під сумнів їх правдивість та достовірність.
Також суд критично відноситься до доводів захисника ОСОБА_4 з приводу того, що стороною обвинувачення порушено принцип змагальності сторін та свободи, оскільки на її думку обвинувачений ОСОБА_5 був позбавлений можливості на власний захист, можливості надавати показання, подавати докази, оскільки сторона обвинувачення не подала жодного доказу на підтвердження того, що ОСОБА_5 був ознайомлений із публікаціями про його виклики, а також не подала доказів щодо того, що ОСОБА_5 відомо про кримінальне правопорушення, з огляду на таке.
Відповідно до ст. 129 Конституції України та ст. 7 КПК України основними засадами судочинства в Україні є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом, повага до людської гідності.
Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 30 вересня 2024 року постановлено рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинувального акту та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого. У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_14 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п. п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).
Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 10 КПК України суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Обвинувачений ОСОБА_5 будучи обізнаний, що відносно нього розпочато кримінальне провадження та обвинувальний акт направлено до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр».
Суд вважає, що дослідженими у суді доказами винуватість ОСОБА_5 у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена.
Вважаючи достатньо забезпеченими під час судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинувачених, зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.
Судом під час судового розгляду справи вживалися всі заходи для виклику обвинуваченого ОСОБА_5 до суду та повідомлення про дату і час розгляду справи для забезпечення права на захист, також судом здійснені усі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо визнання постанови про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 06.03.2024 року ЄРДР №22023030000000037 від 04.03.2024 року з ЄРДР№220023130000000093 від 01.02.2023 року в порядку ст. 87 КПК України, недопустимими доказами, оскільки на її думку, витяг з ЄРДР № 22023030000000037 від 04.03.2024 року не був відкритий стороні захисту, також в матеріалах кримінального провадження відсутнє доручення слідчого про виділення матеріалів кримінального провадження та не було відкрите стороні захисту, також в матеріалах кримінального провадження, наявний протокол огляду від 08.06.2024 року за участі спеціаліста ОСОБА_15 , однак відсутня постанова слідчого про залучення спеціаліста ОСОБА_15 , спеціаліст на її думку не підтвердив необхідними знаннями та не попереджений про кримінальну відповідальність за вчинення неправомірних дій в ході процесуальної дії, на підставі якої було складено протокол огляду, дана постанова також не відкрита стороні захисту, з огляду на наступне.
Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.
Згідно ч. 11 ст. 290 КПК України сторони кримінального провадження зобов`язані здійснювати відкриття одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.
Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно (ч.1). Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2). Сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом (ч.3).
Суд обмежений у праві за власною ініціативою здійснювати збір доказів вини особи.
На суд покладений обов`язок, залишаючись об`єктивним і неупередженим, створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав, розглянути кримінальну справу і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не мають права перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.
Верховний Суд неодноразово зазначав те, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими особою під час досудового розслідування, у якій би формі вони не були надані (допит, слідчий експеримент, проведення впізнання тощо). Така правова позиція міститься у постановах Верховного Суду від 29.10.2019 р. у справі № 515/2020/16-к, 19.11.2019 р. у справі № 750/5745/15-к, 05.03.2020 р. у справі № 666/5449/15-к.
Як слідує з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання від 02.04.2026 року, прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження: протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 26 червня 2024 року з описом матеріалів досудового розслідування кримінального провадження №22023130000000093 від 01.02.2023 року, з якого слідує, що захисник - адвокат ОСОБА_16 ознайомився з усіма матеріалами досудового розслідування та зауважень не мав, також прокурором було долучено до матеріалів кримінального провадження доручення щодо повідомлення підозрюваного та захисника про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування у порядку ст. 290 КПК України від 24.06.2024 року, також долучено постанову про залучення спеціаліста ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має диплом спеціаліста серії ВК №28280816 Національного університету «Львівська політехніка» і отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Інформаційні мережі зв`язку» та здобув кваліфікацію інженера в галузі електроніки та телекомунікації для проведення огляду мережі Інтернет, також долучено підписку ОСОБА_15 від 26 лютого 2024 року, з якої видно, що ОСОБА_15 роз`яснено що він як спеціаліст повинен прибувати за викликами слідчого, прокурора, суду і мати при собі необхідні технічне обладнання, пристрої та прилади, виконувати вказівки сторони кримінального провадження, яка його залучила, чи суду та давати пояснення з поставлених запитань. Також даної підпискою ОСОБА_15 попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок., також долучено копію диплома спеціаліста ОСОБА_15 . Окрім того, прокурором було долучено постанову про створення слідчої групи для здійснення досудового розслідування та визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих від 14 лютого 2024 року, постанову про визначення слідчого для здійснення досудового розслідування від 04 березня 2024 року та постанову про створення слідчої групи для здійснення досудового розслідування та визначення старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих від 6 березня 2024 року та у відповідності до вимог ст. 290 КПК України дані документи (матеріали) відкриті учасникам судового провадження, а саме, стороні захисту. 
Також, суд критично оцінює доводи сторони захисту щодо визнання протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 08.04.2024 року - зі свідком ОСОБА_6 в порядку ст. 87 КПК України, недопустимими доказами, оскільки на її думку, була порушена процедура складання, так як поняті не приймали в ньому участь, з огляду на наступне.
Як вбачається з дослідженого судом протоколу пред`явлення особи для впізнання від 08 квітня 2024 року, з участі свідка ОСОБА_6 . Пред`явлення особи для впізнання було здійснене за участі понятих: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , та свідка ОСОБА_19 , які підтвердили участь своїми підписами, наявними у протоколі пред`явлення для впізнання за фотознімками від 08 квітня 2024 року.
За таких обставин суд вважає, що доводи захисника в частині порушення слідчим вимог ст. 228 КПК України, тобто порушення процедури складання даного протоколу, є необґрунтованими та такими, що повністю спростовуються матеріалами кримінального провадження.
Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для ухвалення рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 111-2 КК України.
Обираючи обвинуваченому ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини вчинення такого, характер діянь, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання, відповідно до ст. 66 КК України, судом не встановлено.
До обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд відносить вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Відповідно до змісту ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, згідно з роз`ясненнями, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (в редакції Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009), суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02.03.2021 у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.
Відповідно до абз. 5 ч. 1 ст. 55 КК України позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю як основне або додаткове покарання за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України, передбачених статтями 111-1,111-2 цього Кодексу, призначається на строк від десяти до п`ятнадцяти років.
Суд під час ухвалення рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 у справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.
Також, призначаючи покарання суд ураховує, що згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно з ч. 2 ст. 52 КК України конфіскація майна є додатковим видом покарання.
Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.
Вивченням даних про особу ОСОБА_5 установлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває. Зважаючи на той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив в період дії в Україні воєнного стану злочин, проти основ національної безпеки України, суд, ураховуючи позицію прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років та позицію захисника, яка просила виправдати ОСОБА_5 в пред`явленому обвинуваченні в зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, тому, з урахуванням всіх обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, враховуючи особу обвинуваченого, підвищену суспільну небезпечність зазначеного кримінального правопорушення, його тяжкість, вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, виходячи з принципу індивідуалізації покарання, має бути призначено покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 111-2 КК України, на строк одинадцять років, з конфіскацією майна, з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 років.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самою обвинуваченою, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
При цьому, з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України, а також відсутність кількох обставин, передбачених ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, суд, при призначенні покарання ОСОБА_5 не вбачає підстав для застосування положень ст. 69 КК України.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.
Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.06.2024 року відносно ОСОБА_5 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Вирішуючи питання про запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 суд вважає необхідним обраний обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без змін до набрання вироком законної сили. 
Оскільки, суд вже дійшов до висновку про призначення додаткового покарання у виді конфіскації усього належного ОСОБА_5 на праві приватної власності майна, а тому, арешт накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2024 року, на майно належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, а саме на: 1/3 частину квартири, яка складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 17523432; автомобіль марки «МАЗ», модель «5334», рік випуску: 1988, номерний знак: НОМЕР_1 - скасуванню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України та призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк 11 (одинадцять) років з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності на строк 15 (п`ятнадцять) років, з конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна.
Строк відбування покарання  ОСОБА_5  рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його фактичного затримання.
Строк відбування покарання у виді позбавлення права обіймати в органах державної влади та місцевого самоврядування, органах державного управління та контролю, підприємствах та організаціях державної чи комунальної власності, обчислювати з моменту відбуття основного покарання.
Обраний в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України відносно  ОСОБА_5  запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.
Арешт накладений на майно належне ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 майно, а саме на: 1/3 частину квартири, яка складається з трьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 17523432; автомобіль марки «МАЗ», модель «5334», рік випуску: 1988, номерний знак: НОМЕР_1 , відповідно до ухвали слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 червня 2024 року - залишити.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку після проголошення негайно вручити захиснику обвинуваченого та прокурору.
Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями статті 297-5 КПК України та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий: