РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2026 року 	справа № 580/2693/26 	
	м. Черкаси 	

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово в складі головуючої судді Бабич А.М., розглянувши в залі суду в порядку спрощеного письмового провадження адміністративну справу за позовом адвокатки Лучинович І.В. від імені ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним рішення і його скасування та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

18.03.2026 у Черкаський окружний адміністративний суд надійшов позов адвокатки Лучинович І.В. від імені ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивачка) до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (зареєстрована адреса: 84121, Донецька обл., м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3; тимчасова адреса для листування: 28008, Кіровоградська обл., м.Олександрія, просп.Соборний, буд.126А; код ЄДРПОУ 13486010) (далі – відповідач) про:
визнання протиправним і скасування рішення про відмову у перерахунку пенсії від 27.02.2026 реєстраційний номер 971010184268;
зобов`язання відповідача з 20.02.2026 перевести на пенсію відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-XII (далі – Закон №3723-XII) у розмірі 60 відсотків від загального розміру всіх складових заробітної плати, що визначений у двох довідках Черкаської митниці Державної митної служби України від 19.02.2026 №7.27-1/22/10/715 (додатки 1, 2 до постанови Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 № 622), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи: 03.07.1995 – 31.03.1997 старшим інспектором Черкаської митниці; 01.04.1997 – 31.07.2005 старшим інспектором Черкаської митниці ДМС України 01.08.2005 – 18.06.2009 старшим інспектором відділу інформаційної роботи та митної статистики; 19.06.2009 – 24.05.2011 старшим інспектором відділу митного оформлення №1 Черкаської митниці; 25.05.2011 – 19.01.2012 головним інспектором митного оформлення відділу митного оформлення №1; 20.01.2012 – 31.05.2013 головним інспектором митного поста «Черкаси-південний» Черкаської митниці; 01.06.2013 – 12.11.2013 головним інспектором митного поста «Черкаси-південний» Черкаської митниці Міндоходів; 13.11.2013 - 28.12.2014 головним державним інспектором митного поста «Черкаси-південний»; 29.12.2014 – 07.02.2016 головним державним інспектором митного поста «Черкаси-північний» Черкаської митниці ДФС; 08.02.2016 – 28.04.2016 старшим державним інспектором митного поста «Черкаси-північний»; 29.04.2016 – 04.12.2019 головним державним інспектором митного поста «Черкаси-північний»; 05.12.2019 - 25.06.2020 головним державним інспектором митного поста «Черкаси-північний» Київської митниці Держмитслужби; 26.06.2020 – 01.11.2020 головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Черкаси»; 02.11.2020 – 24.06.2021 головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Черкаси-центральний»; 25.06.2021 – 13.02.2026 головним державним інспектором відділу митного оформлення №2 митного поста «Черкаси» Черкаської митниці з укладенням контракту про проходження державної служби.
Обґрунтовуючи позов зазначено, що відповідач безпідставно відмовив їй у перерахунку пенсії.
23.03.2026 суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі та вирішив здійснити розгляд вказаної справи за правилами спрощеного письмового провадження. 
09.04.2025 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог повністю, оскільки позивачка не має достатнього стажу. 
Оцінивши заявлені доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог з огляду на таке.
Позивачка згідно з паспортом НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України. Пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 від 31.07.2012 підтверджено, що позивачка має пенсію з інвалідності 2групи довічно.
Відповідач, розглянувши за принципом екстериторіальності її заяву від 20.02.2026 про переведення на пенсію державного службовця з доданими до неї довідками, а саме про джерела доходів з 01.07.2000, про заробітну плату, про прийняття на роботу, а також паспорт, свідоцтво про шлюб, трудову книжку та інші документи про стаж, виніс Рішення від 27.02.2026 реєстраційний номер 971010184268 (далі – Спірне рішення) про відмову у переведенні на пенсію відповідно до Закону №889. Підставою вказав недостатність, а саме менше 10 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій державних службовців. Внесення даних про звільнення з роботи проведено. Обґрунтовуючи зазначив, що пенсії відповідно до Закону №889 призначаються за умови досягнення пенсійного віку для чоловіків — 62 роки, для жінок - віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058, та за наявності страхового стажу для чоловіків — 35 років, для жінок — 30 років. При цьому пенсія державним службовцям призначається за умови, що пенсія відповідно до Закону №3723 не призначалась. Відповідно до статті 25 Закону №3723 визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлюються ранги державних службовців. Основним критерієм, який визначає підстави для зарахування періоду роботи особи на посаді державного службовця до стажу, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723, є встановлення за займаною посадою відповідного рангу. Під час розгляду наданих документів та електронної пенсійної справи встановлено, що стаж ОСОБА_1 на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України на 01.05.2016 становить — 10 місяців 24 дні. Період роботи з 15.11.1995 до 31.05.2013, з 13.12.2013 до 01.05.2016 не підлягає зарахуванню до стажу державної служби, оскільки заявниці було присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І-ІІІ рангу». Оскільки посадовим особам митних органів відповідно статті 410 Митного кодексу України присвоюються спеціальні звання і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорії посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723, період роботи ОСОБА_1 у Черкаській митниці не зараховуються до стажу роботи держслужби.
Тому позивачка звернулася в суд з позовом.
Суд врахував ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою ст. 9 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) визначено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
У вказаній вище заяві позивачка не вказала бажання змінити вид з наявної пенсії з інвалідності.
Статтею 44 Закону №1058-VI визначено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затверджений постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року №22-1 (далі - Порядок).
Пунктом 2.1 Порядку визначений перелік документів, які подаються для призначення пенсії за віком, серед яких за бажанням пенсіонера ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 30 червня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Згідно з п.2.10 Порядку довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Відповідно до п.4.2 Порядку при прийманні документів орган, що призначає пенсію:
1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;
2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;
3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;
4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.
Отже, відповідач наділений правом перевіряти надані особою документи для призначення пенсії та вірного її обчислення.
На підставі ч.1 ст.62 Закону №1788 основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно з п.4.3 Порядку не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Отже, відповідач після надходження заяви щодо призначення пенсії зобов`язаний прийняти відповідне рішення. Такий спосіб дій відповідачем дотримано. З приводу підстав Спірного рішення суд урахував таке.
Відповідно до ч.1 ст.90 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889-VIII «Про державну службу» (далі – Закон № 889-VIII) пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
На підставі цього закону втратив чинність Закон України від 16 грудня 1993 року №3723-XII «Про державну службу» (далі – Закон №3723-XII), ст.37 якого наступна:
«На одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
{Частина перша статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законами N 1166-VII ( 1166-18 ) від 27.03.2014, N 76-VIII ( 76-19 ) від 28.12.2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див. "Прикінцеві положення" ( 76-19 )} 
До досягнення віку, встановленого першим реченням частини першої цієї статті, право на пенсію за віком мають державні службовці - чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 
60 років - які народилися по 31 грудня 1952 року; 
60 років 6 місяців - які народилися з 1 січня 1953 року по 31 грудня 1953 року; 
61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 
61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року. 
Пенсія державним службовцям у частині, що не перевищує розміру пенсії із солідарної системи, що призначається відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), виплачується за рахунок коштів Пенсійного фонду України. Частина пенсії, що перевищує цей розмір, виплачується за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Тимчасово, по 30 вересня 2017 року: { Абзац перший частини четвертої статті 37 в редакції Закону N 911-VIII ( 911-19 ) від 24.12.2015; із змінами, внесеними згідно із Законами N 1774-VIII ( 1774-19 ) від 06.12.2016, N 2148-VIII ( 2148-19 ) від 03.10.2017 - застосовується з 1 жовтня 2017 року }
особам (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи, учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" ( 3551-12 ), та осіб, на яких поширюється дія Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" ( 203/98-ВР )), які займають посади державної служби, визначені Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII ( 889-19 ) "Про державну службу", а також працюють на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру" ( 1697-18 ), "Про судоустрій і статус суддів" ( 1402-19 ), пенсії/щомісячне довічне грошове утримання не виплачуються; { Абзац другий частини четвертої статті 37 в редакції Законів N 911-VIII ( 911-19 ) від 24.12.2015, N 1774-VIII ( 1774-19 ) від 06.12.2016; із змінами, внесеними згідно із Законом N 2148-VIII ( 2148-19 ) від 03.10.2017 }
у період роботи на інших посадах/роботах пенсія, призначена особам відповідно до цієї статті (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"), розмір якої перевищує 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, виплачується в розмірі 85 відсотків призначеного розміру, але не менше 150 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність. { Абзац третій частини четвертої статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законом N 2148-VIII ( 2148-19 ) від 03.10.2017 }
{Частина четверта статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законом N 76-VIII ( 76-19 ) від 28.12.2014 - щодо набрання чинності норм зазначеного Закону див. "Прикінцеві положення" ( 76-19 ); в редакції Закону N 213-VIII ( 213-19 ) від 02.03.2015 } 
З 1 жовтня 2017 року пенсії, призначені після набрання чинності Законом України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" ( 3668-17 ) (крім осіб з інвалідністю I та II груп, осіб з інвалідністю внаслідок війни III групи та учасників бойових дій, осіб, на яких поширюється дія пункту 1 статті 10 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту") відповідно до цієї статті у період роботи на посадах державної служби, визначених Законом України від 10 грудня 2015 року N 889-VIII ( 889-19 ) "Про державну службу", а також на посадах та на умовах, передбачених законами України "Про прокуратуру" ( 1697-18 ), "Про судоустрій і статус суддів" ( 1402-19 ), виплачуються у розмірі, обчисленому відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ).
{Частина статті 37 в редакції Закону N 213-VIII ( 213-19 ) від 02.03.2015; із змінами, внесеними згідно із Законами N 911-VIII ( 911-19 ) від 24.12.2015, N 1774-VIII ( 1774-19 ) від 06.12.2016; в редакції Закону N 2148-VIII ( 2148-19 ) від 03.10.2017 - застосовується з 1 жовтня 2017 року } 
Після звільнення з роботи виплата пенсії відповідно до цього Закону поновлюється.
{Частина статті 37 в редакції Закону N 213-VIII ( 213-19 ) від 02.03.2015 } 
Максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
{Частина статті 37 в редакції Закону N 213-VIII ( 213-19 ) від 02.03.2015; із змінами, внесеними згідно із Законами N 911-VIII ( 911-19 ) від 24.12.2015, N 1774-VIII ( 1774-19 ) від 06.12.2016 } 
Визначення заробітної плати для обчислення пенсій державним службовцям здійснюється в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. 
Пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби. 
Якщо зазначені особи повертаються на державну службу, виплата пенсії по інвалідності припиняється на період до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на державній службі. 
У разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності виплата пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до цього Закону, здійснюється у порядку, визначеному статтею 35 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ). 
Якщо інваліду I або II групи було встановлено III групу інвалідності, то в разі наступного визнання його інвалідом I або II групи право на отримання раніше призначеної пенсії на умовах, передбачених цим Законом, поновлюється з дня встановлення I або II групи інвалідності за умови, якщо після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. У такому самому порядку визначається право на отримання пенсії по інвалідності на умовах, передбачених цим Законом, особам, яким така пенсія не була призначена у зв`язку з продовженням перебування зазначених осіб на державній службі. 
У разі смерті особи у період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (при цьому дітям - незалежно від того, чи були вони на утриманні померлого годувальника), призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї у розмірі 70 відсотків суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а на двох і більше членів сім`ї - 90 відсотків. До непрацездатних членів сім`ї належать особи, зазначені у статті 36 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ). 
Право на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника на умовах, передбачених частиною десятою цієї статті, мають також непрацездатні члени сім`ї померлої особи, яка отримувала або мала право на пенсію за цим Законом. 
Державний службовець, звільнений з державної служби у зв`язку з засудженням за умисне кримінальне правопорушення, вчинене з використанням свого посадового становища, або притягненням до адміністративної відповідальності за вчинене правопорушення, пов`язане з корупцією, позбавляється права на одержання пенсії, передбаченої цією статтею. В таких випадках пенсія державному службовцю призначається на загальних підставах.
{Частина статті 37 із змінами, внесеними згідно із Законами N 4711-VI ( 4711-17 ) від 17.05.2012, N 224-VII ( 224-18 ) від 14.05.2013, N 1700-VII ( 1700-18 ) від 14.10.2014 } 
{Частину статті 37 виключено на підставі Закону N 1166-VII ( 1166-18 ) від 27.03.2014 } 
У разі виходу на пенсію державні службовці за наявності стажу державної служби не менше 10 років користуються умовами щодо комунально-побутового обслуговування, передбаченими цим Законом. 
Період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.»
Тобто, Закон №3723-XII передбачав умови виходу державним службовцем на пенсію з інвалідності. Закон № 889-VIII такого права не передбачає, вказуючи на загальне право виходу на пенсію за віком. Водночас п.10 Перехідних положень Закону № 889-VIII приписує, що державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Крім того, згідно з п.12 Перехідних положень Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
З цього приводу правовий висновок застосування вказаних норм зазначених законів в ідентичних обставинах спору надав Верховний Суд у рішенні від 04 квітня 2018 року в справі № 822/524/18 (провадження № Пз/9901/23/18), що обов`язковий для урахування на підставі ч.5 ст.242 КАС України. Зокрема, зауважив: «Після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом України від 10.12.2015 № 899 “Про державну службу”) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 “Про державну службу” лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 10.12.2015 № 899 “Про державну службу”, та мають передбачені ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 “Про державну службу” вік і страховий стаж. Особи з числа держслужбовців, яким встановлено інвалідність, з 01.05.2016 втратили право на призначення пенсії по інвалідності державного службовця у розмірах, визначених ч. 1 ст. 37 Закону України від 16.12.1993 № 3723 “Про державну службу”, проте зберегли право на призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” у встановлених ст. 33 цього Закону розмірах.»
Отже, право на отримання пенсії з інвалідності як державний службовець наявне за умови наявності достатнього стажу державної служби, визначеного п. 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 899, та передбаченого ч. 1 ст. 37 Закону № 3723 віку та страхового стажу. 
Обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону №3723 після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч. 1 ст. 37 цього Закону і Прикінцевих та перехідних положень №889, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 «Про порядок обчислення стажу державного службовця» визначено, крім посад, зазначених в статті 25 Закону № 3723, до стажу державної служби зараховувались періоди роботи (служби), зокрема, на посадах керівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх органів, центрів зайнятості тощо. Ця постанова втратила чинність на підставі постанови КМУ від 25.03.2016 №229 «Про затвердження порядку обчислення стажу державної служби».
Норми згаданого Порядку, затвердженого постановою КМУ №229 приписують, що обчислення стажу державної служби здійснює служба управління персоналом державного органу.Документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо). За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж державної служби обчислюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, а також архівними установами. Стаж державної служби обчислюється відповідно до частини другої статті 46 Закону № 889-VIII. До стажу державної служби зараховуються:
час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону;
час перебування на посаді народного депутата України;
час перебування на посадах працівників дипломатичної служби;
час перебування на посадах в органах місцевого самоврядування, передбачених Законом України “Про службу в органах місцевого самоврядування”;
час перебування на посадах суддів;
час перебування на посадах прокурорів;
час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання;
час професійного навчання державного службовця з відривом від служби, якщо не пізніше 75 днів після його завершення така особа повернулася на державну службу, крім випадків, установлених законом;
період, коли державний службовець не працював з поважних причин, але залишався у трудових відносинах з державним органом;
час перебування державного службовця у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в разі, коли дитина потребує домашнього догляду, - у відпустці без збереження заробітної плати тривалістю, визначеною у медичному висновку, але не більш як до досягнення дитиною шестирічного віку;
час перебування на посадах радників, помічників, уповноважених та прес-секретаря Президента України, працівників секретаріатів Голови Верховної Ради України, його Першого заступника та заступника, працівників патронатних служб Прем`єр-міністра України та інших членів Кабінету Міністрів України, помічників-консультантів народних депутатів України, помічників та наукових консультантів суддів Конституційного Суду України, помічників суддів, а також на посадах патронатних служб в інших державних органах.
Згідно з чинною редакцією ст.569 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року №4495-VI працівники митних органів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи митних органів є державними службовцями. Посадові особи, які вперше прийняті на службу до митних органів і раніше не перебували на державній службі, складають Присягу державного службовця відповідно до Закону України "Про державну службу". Відносини, що виникають у зв`язку з прийняттям на державну службу до митних органів, проходженням та припиненням державної служби в митних органах, визначаються законодавством про державну службу, крім особливостей, передбачених цим Кодексом. Частини 2-3 ст.570 МК України приписують, що прийняття на службу осіб, які претендують на зайняття посад державної служби категорій "Б" і "В" у митних органах, здійснюється за результатами відкритого конкурсу, що проводиться відповідно до законодавства про державну службу, якщо інше не передбачено законом. Прийняття на службу до митних органів на посади, які не є посадами державної служби, здійснюється в порядку, визначеному законодавством України про працю, з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
17 червня 2020 року КМУ виніс постанову № 501 «Про спеціальні звання посадових осіб митних органів», якою затвердив Положення про спеціальні звання посадових осіб митних органів та Порядок присвоєння спеціальних звань посадовим особам митних органів та установив, що посадовим особам митних органів до присвоєння спеціальних звань виплачується надбавка до посадового окладу за ранг державного службовця.
Як зазначено в Спірному рішенні, період роботи з 15.11.1995 до 31.05.2013, з 13.12.2013 до 01.05.2016 не зараховано до стажу державної служби, оскільки заявниці було присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І-ІІІ рангу». Однак, як свідчать записи її трудової книжки (№9) 22.11.1995 позивачка прийняла присягу державного службовця після призначення 03.07.1995 на посаду старшого інспектора Черкаської митниці, з якої звільнена у зв`язку з ліквідацією 31.03.1997 (запис №10). Вказані обставини безпідставно відповідач не врахував. Далі послідовні записи №11- від 01.07.1997 про призначення старшим інспектором Черкаської митниці ДМС України, №12 – від 15.11.1995 присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби ІІІ рангу», №13 – 08.12.1997 про присвоєння персонального звання «Інспектор митної служби ІІ рангу», №14 – 30.12.1997 про присвоєння персонального звання «Інспектор митної служби ІІ рангу», №15 – 31.01.2002 про присвоєння персонального звання «Радник митної служби ІІІ рангу», №16 – від 01.04.2004 присвоєно спеціальне звання «інспектор митної служби ІІІ рангу, №17 – 25.06.2005 присвоєно спеціальне звання «інспектор митної служби І2 рангу та інші. Серед них запис №24 від 01.06.2013 – про присвоєння 12рангу державного службовця, №26 – 13.12.2013 присвоєне спеціальне звання «радник податкової та митної справи ІІІ рангу», №30 – від 29.04.2016 переведена на посаду головного державного інспектора митного поста, №31 – від 01.12.2019 звільнена з займаної посади в порядку переведення до Канівської митниці та інші.
Отже, Спірне рішення відповідач виніс передчасно, не з`ясувавши факту віднесення відповідних періодів стажу позивачки до державної служби та не отримавши достовірних доказів своїх суджень. Посилання в його підставах на те, що позивачка мала присвоєно персональне звання «Інспектор митної служби І-ІІІ рангу» у період роботи з 15.11.1995 до 31.05.2013, з 13.12.2013 до 01.05.2016 не повністю відповідає дійсним обставинам та записам трудової книжки, адже у вказаному періоді вона мала спеціальне звання, на які законодавство передбачало посади державної служби. То ж Спірне рішення не достатньо обґрунтоване, не деталізоване. Тому суд дійшов висновку про його протиправність і наявність підстав для скасування як такого, що винесене з грубим порушенням процедури розгляду таких заяв.
До належного розгляду заяви відсутні підстави зобов`язувати відповідача зарахувати вказані періоди стажу та перевести позивачку на вказану пенсію за вказаним нею законом. Натомість наявні підстави зобов`язати відповідача повторно розглянути її заяву в порядку, межах і спосіб, що визначені законом, з урахуванням висновків суду та прийняти обґрунтоване рішення. Як наслідок, позовні вимоги задоволенню підлягають частково, а судові витрати із-за відсутності їх понесення розподілу згідно зі ст.ст.132-139 КАС України не підлягають.
Керуючись ст.ст.2-20, 72-78, 242-245, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Задовольнити частково позов адвокатки Лучинович І.В. від імені ОСОБА_1 .
Визнати протиправним і скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 27.02.2026 реєстраційний номер 971010184268 про відмову у перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (зареєстрована адреса: 84121, Донецька обл., м.Слов`янськ, пл.Соборна, буд.3; тимчасова адреса для листування: 28008, Кіровоградська обл., м.Олександрія, просп.Соборний, буд.126А; код ЄДРПОУ 13486010) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) в порядку, межах і спосіб, що визначені законом, з урахуванням висновків суду та прийняти обґрунтоване рішення.
У задоволенні інших позовних вимог відмовити.
2. Судові витрати розподілу не підлягають.
3. Копію рішення направити учасникам справи.
4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Анжеліка БАБИЧ