Справа № 686/28506/25
Провадження № 2/686/3434/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року 
Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі: 
головуючої – судді Порозової І.Ю., 
з участю секретаря Кшановської Є.З.,
представника позивача адвоката Стасишина А.Л.,
відповідача ФОП ОСОБА_1 ,
представника відповідача адвоката Валігури О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в місті Хмельницькому, за правилами спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ФОП ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих коштів,
ВСТАНОВИВ :
У жовтні 2025 року адвокат Стасишин А. звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до ФОП ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів. За змістом позовних вимог позивач просить зобов`язати ОСОБА_1 повернути безпідставно набуті кошти в сумі 1000,00 доларів США ОСОБА_2 ..
В обґрунтування позову представником позивача зазначено, що 30.09.2025 року ОСОБА_2 маючи намір придбати квартиру передала ОСОБА_1 1000,00доларів США в рахунок майбутнього оформлення договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
Того ж вечора, у спілкуванні з рідними, було вирішено придбавати квартиру більшу за площею, у зв`язку з чим 01.10.2025 року позивач звернулася до ФОП ОСОБА_4 , з якою мала попередньо укладений договір про рієлторські послуги, з проханням посприяти у поверненні коштів рієлтором ОСОБА_1 , які однак остання відмовилася повертати, мотивуючи відмову тим, що внесена сума є завдатком, а тому поверненню не підлягає.
Така позиція відповідача на думку позивача є помилковою, оскільки договір купівлі-продажу квартири згідно закону підлягає нотаріальному посвідченню, що в даному випадку не мало місця, а тому з урахуванням тлумачення статтей 546, 548 ЦК України передана сума є авансом та має бути повернута у зв`язку з не укладенням договору.
Ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду від 23.10.2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача у судовому засіданні наполягає на задоволенні позову з підстав викладених у ньому.
Відповідач та її представник проти позову заперечили, вважають його безпідставним. Відповідач надала пояснення про те, що отримана нею сума 1000,00 доларів США від імені та для передачі власнику квартири і фактично передана ОСОБА_3 , була завдатком, а тому поверненню не підлягає. Адвокат Валігура О.О. просить відхилити позов, зауваживши про те, що він поданий до неналежного відповідача.
Залучена до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_3 , власниця квартири, що реалізовувалася, у судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності.
Вислухавши пояснення учасників процесу, оцінивши надані докази, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Судом встановлено, що 10.09.2025 року ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_1 (рієлтор) уклали договір про надання послуг, предметом якого є передача виконавцю (ФОП ОСОБА_1 ) ексклюзивних прав щодо показів, перемовин, реклами квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .
Додатком №1 до договору від 10.09.2025 року визначено, що ОСОБА_3 уповноважує рієлтора Іщенко С.Л. представляти її інтереси у відносинах з потенційними покупцями об`єкта нерухомості. 
П.1.2 додатку визначено право рієлтора від імені власника, з-поміж іншого отримувати від покупця кошти у вигляді завдатку, авансу, інших забезпечувальних платежів. 
П.2.1 додатку визначено, що усі кошти, отримані рієлтором згідно п.1.2 цього додатку від покупця, підлягають передачі власнику у строк не пізніше 5-ти робочих днів з моменту отримання.
30.09.2025 року оглянувши квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2 висловила намір придбати її, тоді ж 30.09.2025 року ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підписали договір про передачу коштів 1000,00 доларів США, які ОСОБА_2 передала, а ОСОБА_1 , як представник власника квартири АДРЕСА_1 , отримала, як частину оплати від загальної вартості об`єкта нерухомості та є забезпечувальним платежем, що у разі не укладення договору купівлі-продажу до 07.10.2025 року з причини, залежної від ОСОБА_2 не повертається та залишається у розпорядженні ОСОБА_1 в якості штрафної санкції.
02.10.2025 року власник нерухомості ОСОБА_3 та рієлтор ОСОБА_1 підписали акт прийому-передачі завдатку, згідно якого рієлтор ОСОБА_1 передала власнику грошові кошти в сумі 1000,00доларів США, отримані від покупця ОСОБА_2 ..
Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 підтвердила, що кошти в сумі 1000,00 доларів США вона дійсно отримала від рієлтора ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 01.10.2025 року відмовилася купувати квартиру АДРЕСА_1 , однак кошти їй не було повернуто.
Таким чином, судом встановлено, що кошти в сумі 1000,00доларів США отримані рієлтором ОСОБА_1 , як фізичною особою підприємцем він імені власника квартири ОСОБА_3 та передано їй.
Вказане підтверджується: договором від 30.09.2025 року про передачу завдатку, в якому зазначено, що вказані кошти ОСОБА_1 отримала, як представник власника і вони являються частиною оплати від загальної вартості об`єкта нерухомості; Додатком №1 до договору від 10.09.2025 року; актом прийому-передачі коштів від 02.10.2025 року та показами ОСОБА_3 в якості свідка у судовому засіданні.
Крім того, відповідачем у позовній заяві зазначено ФОП ОСОБА_1 , а вимога про повернення коштів пред`явлена до ОСОБА_1 , яка має інший юридичний статус.
Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).
Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
У зв`язку із встановленими обставинами, судом роз`яснено представнику позивача право залучення співвідповідача чи його заміни на належного, однак клопотань з цього приводу не було заявлено, натомість ОСОБА_3 залучено до участі у справі в якості третьої особи.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за своїм змістом, процесуальними правами та обов`язками є різним, а висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу учасників справи. При цьому позивач не позбавлений права на звернення до суду з відповідними вимогами до належних відповідачів. (постанова Верховного Суду від 24 квітня 2024 року у справі № 306/513/16-ц).
У зв`язку з викладеним, встановивши, що позов пред`явлено до неналежного відповідача, суд дійшов висновку про відмову у його задовленні. 
У зв`язку з відмовою від позову розподіл судових витрат понесених позивачем не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 у позові до ФОП ОСОБА_1 про повернення безпідставно набутих коштів відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Хмельницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
В разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення суду виготовлено 27.02.2026 року.

Суддя Хмельницького 
міськрайонного суду І.Ю.Порозова