ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 березня 2026 року місто Київ 
Справа № 366/2759/25
Апеляційне провадження № 22-ц/824/6999/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,
за участю секретаря судового засідання Рябошапки М. О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Лазуренком Віктором Миколайовичем, на рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2025 року (ухвалено у складі судді Гончарука О.П., дата складення повного рішення не вказана)
у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Вишгородський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Вишгородському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Міністерство оборони України, про оголошення фізичної особи померлою

ВСТАНОВИВ 

Короткий зміст заяви 

22 серпня 2025 заявниця звернулася до суду із вказаною заявою, у якій просила: оголосити померлим ОСОБА_2  ІНФОРМАЦІЯ_1 ; датою смерті ОСОБА_2 вважати ІНФОРМАЦІЯ_2 ; місцем смерті вважати населений пункт Іванівське Бахмутського району Донецької області; вважати, що загибель ОСОБА_2 настала в населеному пункті Іванівське Бахмутського району Донецької області, під час виконання бойового завдання, внаслідок обстрілу противника, при здійсненні безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, у складі військової частини НОМЕР_1 .
Заява мотивована тим, що заявниця є матір`ю військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив службу у Збройних силах України та 22 липня 2024 року зник безвісти під час виконання бойового завдання в районі Іванівського Бахмутського району Донецької області внаслідок бойових дій. Син заявниці був мобілізований та призначений на посаду стрільця-санітара у штурмовому підрозділі, зарахований до списків особового складу і брав безпосередню участь у заходах з оборони України. На підставі службового розслідування військової частини його визнано бойовою тимчасовою людською втратою та таким, що зник безвісти під час захисту Вітчизни.
З часу зникнення відомості про місцезнаходження військовослужбовця відсутні. Про факт зникнення було офіційно повідомлено сім`ю, заявниця звернулася до правоохоронних органів, за цим фактом розпочато кримінальне провадження, яке триває. Інформація про можливе перебування особи в полоні або її місцезнаходження відсутня. Статус особи, зниклої безвісти за особливих обставин, підтверджено відповідними витягами з реєстру та листами компетентних органів, а також підтверджено, що після дати зникнення за місцем проживання він не з`являвся.
З урахуванням тривалого часу відсутності відомостей про військовослужбовця, обставин його зникнення під час бойових дій та наявних документальних підтверджень заявниця вважала, що є підстави для оголошення його померлим. 
Оголошення сина заявниці померлим є необхідним для отримання заявницею грошових виплат у відповідності до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також вступу у спадщину його спадкоємців, які зможуть оформити право власності на спадкове майно в порядку спадкування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 

Іванківський районний суд Київської області рішення від 15 жовтня 2025 року відмовив у задоволенні заяви.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Не погодившись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Лазуренко В.М. 30 грудня 2025 року засобами поштового зв`язку подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким заяву задовольнити в повному обсязі.
Зазначає, що суд необґрунтовано пов`язав можливість оголошення особи померлою з фактом закінчення воєнних дій та спливу дворічного строку від дня їх завершення, оскільки закон дозволяє в окремих випадках застосовувати 6-місячний строк для оголошення особи померлою від дати закінчення бойових дій.
Звертає увагу, що відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого Наказом № 376, територією активних бойових дій була територія населеного пункту Іванівське, Бахмутської міської територіальної громади Бахмутського району Донецької області ( НОМЕР_2 ) з 24.02.2022 по 18.02.2025, а тому на момент звернення із цією заявою до суду сплив 6-місячний строк, на що суд першої інстанції не звернув увагу та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для оголошення ОСОБА_2 померлим.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи право на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Позиція учасників справи, які з`явилися в судове засідання

Учасники справи в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України (а. с. 108-110).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Лазуренко В.М. 15 березня 2026 року подала заяву про розгляд справи без участі скаржника, просила апеляційну скаргу задовольнити (а. с. 119).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судом 

Суд першої інстанції вважав установленим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 16.03.2019р.
ОСОБА_1 отримала сповіщення сім`ї (близьких родичів) № пр/9264 від 24.07.2024, ІНФОРМАЦІЯ_4 про те, що її син, солдат ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зник безвісти 22 липня 2024 року під час виконання бойового завдання внаслідок обстрілу противника в районі м.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області, будучи вірним військовій Присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, і свободу і незалежність.
Згідно з листом керівника Белоцерківського районного управління поліції, кримінальне провадження № 12024111030002640 від 06.08.2024, визначено підслідністю прокуратурою 30.08.2024 за слідчим відділом Бахмутського РВ ГУНП в Донецькій області.
Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) від 06.08.2024 за вказаним фактом заресстровано кримінальне провадження №12024111030002640 за ч.1 ст. 115 КК України. Короткий виклад обставин: «(ІКС ІПНПІ №29585 м. Біла Церква) До Білоцерківського РУП 05.08.24 надійшло повідомлення від ОСОБА_1 про те що її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 під час виконання бойового завдання 24.07.2024 зник безвісти поблизу н.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області».
Відповідно до Акту службового розслідування за фактом зникнення безвісті солдата ОСОБА_2 , затвердженого командиром в/ч НОМЕР_4 , встановлено, що вказаний військовослужбовець вважається зниклим безвісті під час захисту Вітчизни (безвісно відсутні).
Факт триваючого розслідування по кримінальному провадженню також підтверджується листом СВ Бахмутського РВ ГУНП в Донецькій області від 16.05.2025 № 156 A3/401/02-2025, відповідно до якого кримінальне провадження перебуває на стадії досудового розслідування та ОСОБА_1 є потерпілою по даному провадженню.
Згідно з листом Уповноваженого з питань осіб, зниклих безвісти за особливих обставин №1239/30 від 05.05.2025, наявна інформація про факт зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте інформація про його фактичне місцезнаходження, перебування в полоні відсутня.
Статус зниклої безвісти особи ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , також підтверджується Витягом з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин № 20250505-952 від 05.05.2025. Дата набуття статусу 15.10.2024.
Листом голови Поліської селищної ради Вишгородського району Київської області №01-63/596 від 14.05.2025 повідомлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , після 22.07.2024 не з`являвся.
Відповідно до довідки про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 26.05.2025 № 04/3547 солдату ОСОБА_2 колишній стрілець-санітар 1 штурмового спеціалізованого відділення штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти (ШКВАЛ) ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно в період з 05.06.2024 по 10.06.2024, 3 06.07.2024 по 22.07.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Кліщіївка, п.п. Іванівське, п.п. Бахмут Донецької області. Підставами для видачі згаданої довідки були: (1) Бойове розпорядження командувача ОУВ « ІНФОРМАЦІЯ_6 » №256 т/оки/бр від 01.02.2023; (2) Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_4 (р.н.№154 05.06.2024); (3) Бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_5 №2711дск від 17.06.2024; (4) Журнал бойових дій військової частини НОМЕР_4 (р.п.№43 22.07.2024, 20т).

Позиція суду апеляційної інстанції 

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права 

За приписами ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Якщо поза увагою доводів апеляційної скарги залишилася очевидна незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції у справах окремого провадження, суд апеляційної інстанції переглядає справу в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції частково не відповідає.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За приписами норм статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою (п.3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Закон України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» визначає правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, та забезпечує правове регулювання суспільних відносин, пов`язаних із набуттям правового статусу осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, з обліком, розшуком та соціальним захистом таких осіб і членів їхніх сімей. Для цілей цього Закону особливими обставинами вважаються збройний конфлікт, воєнні дії, тимчасова окупація частини території України, надзвичайні ситуації природного чи техногенного характеру.
Згідно з частиною третьою статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин» надання особі статусу зниклої безвісти за особливих обставин відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством.
За приписами ст. 46 ЦК України, фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. З урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.
Тлумачення частини першої та другої статті 46 ЦК України свідчить, що цивільним законодавством передбачалося декілька підстав для оголошення фізичної особи померлою:
по-перше, тривала безвісна відсутність, тобто якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років;
по-друге, особа пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, якщо у місці постійного проживання фізичної особи немає відомостей про місце її перебування протягом шести місяців;
по-третє, за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру фізична особа може бути оголошена судом померлою протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру;
по-четверте, якщо особа пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, в такому випадку вона може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій. При цьому, суду надано право оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців.
Особливістю категорії справ щодо оголошення особи померлою є те, що суд оголошує фізичну особу померлою у судовому порядку у разі встановлення обставин, зазначених у частині другій статті 46 ЦК України, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При розгляді справ про оголошення особи померлою, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, звертала увагу на таке.
Оголошення фізичної особи померлою - це судове визнання померлою фізичної особи, щодо якої за місцем її постійного проживання немає будь-яких відомостей про місце перебування протягом встановленого законом строку.
У правовому контексті оголошення фізичної особи померлою є припущенням її смерті (praesumptio mortis), що має наслідком припинення правосуб`єктності. Суд під час оголошення фізичної особи померлою достеменно не може встановити факт її смерті, а лише припускає це на підставі непрямих доказів або у зв`язку із тривалою безвісною відсутністю.
Оголошення фізичної особи померлою є юридичною фіксацією, техніко-правовим прийомом, за якого суд визнає дійсними юридичні факти і обставини, які не підтверджуються неспростовними доказами через брак останніх або їх недостатність.
Законодавець розрізняє дві підстави оголошення судом фізичної особи померлою: загальну та спеціальну.
У ч. 1 ст. 46 ЦК України міститься загальна норма: «фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років» та дві спеціальні: «якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців» та «за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру».
У ч. 2 ст. 46 ЦК законодавець навів дві спеціальні норми: «фізична особа, яка пропала безвісти у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена судом померлою після спливу двох років від дня закінчення воєнних дій» (речення перше) та «з урахуванням конкретних обставин справи суд може оголосити фізичну особу померлою і до спливу цього строку, але не раніше спливу шести місяців» (речення друге).
Відповідно у ситуації, коли внаслідок збройної агресії рф проти України фізична особа пропала безвісти, суд має право оголосити цю фізичну особу померлою відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України саме на підставі цих приписів (за умови доведеності зазначених обставин), використовуючи ці норми як спеціальні.
Правова мета встановлення спеціальних строків полягає в тому, що визначені ч. 2 ст. 46 ЦК України два роки від дня закінчення воєнних дій, збройного конфлікту або шість місяців потрібні для розшуку особи та вжиття заходів для її повернення із зони воєнних дій, збройного конфлікту або з інших держав і територій.
Дворічний або шестимісячний строки обумовлені тим, що в багатьох випадках під час воєнних дій, збройних конфліктів загибель або зникнення осіб відбувається в умовах невизначеності, на територіях, де тривають активні бойові дії, або в тимчасово окупованих регіонах, що ускладнює вирішення питання розшуку фізичної особи. І навіть за наявності цих строків очевидність щодо зникнення безвісти або загибелі особи може залишатися невідомою.
Частина 2 ст. 46 ЦК України не конкретизує обставини, за яких суд може застосувати скорочений шестимісячний строк замість дворічного, зазначеного у реченні першому цієї частини. Водночас суд може послатися на шестимісячний строк у разі наявності істотних підстав для припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, збройного конфлікту, і без обґрунтованих підстав очікувати, що з часом обставини зміняться або з`являться нові дані щодо місцезнаходження цієї особи.
Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що словосполучення «від дня закінчення воєнних дій», особливо у контексті широкомасштабної збройної агресії рф проти України, потрібно розуміти як визначення строку тривалістю в шість місяців, який потрібно обраховувати передусім від дня закінчення активних бойових дій на певній території України.
Визначення шести місяців як мінімально потрібного строку відображає необхідність обґрунтованого періоду для пошуку зниклої особи, враховуючи особливі обставини зникнення, зокрема під час активних бойових дій.
Встановлення такого строку дозволяє зменшити ймовірність того, що особа, яка може бути ще живою, буде передчасно визнана померлою.
Конкретні воєнні дії мають територіальну і часову характеристики. Джерелом офіційної інформації про ці характеристики є Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджений наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (до березня 2025 року), наказом Міністерства розвитку громад та території України від 28 лютого 2025 року № 376.
Перелік містить інформацію про дату початку та завершення бойових дій на відповідній території.
Отже, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102- IX, на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який на теперішній час продовжено.
Під час визначення моменту для початку відліку шестимісячного строку, встановленого реченням другим ч. 2 ст. 46 ЦК України, суд повинен враховувати соціальний контекст та засаду справедливості. Оскільки в умовах російської агресії, яка триває на території України, ситуація в країні залишається недостатньо стабільною, будь-які правові рішення повинні бути чутливими до складних життєвих обставин, у яких опинилися люди.
Також не можна відраховувати строк, передбачений ч. 2 ст. 46 ЦК, від дати ймовірної загибелі фізичної особи на території ведення активних бойових дій, або тимчасово окупованій території, оскільки внаслідок триваючих активних бойових дій ситуація на певній території може бути невизначеною та непередбачуваною. Зокрема, зв`язок із особою може перерватися з різних причин, особа може бути змушена змінити місце постійного проживання, перебування або потрапити в полон, що ускладнює встановлення обставин її зникнення.
Така правова гарантія запобігає передчасному оголошенню особи померлою, враховуючи, що в умовах війни можуть бути численні фактори, які заважають встановленню фактичного місця перебування людини. Цей строк забезпечує можливість з`ясування додаткових обставин або отримання нової інформації про зниклу особу, що сприяє уникненню помилкових судових рішень, які могли б призвести до негативних правових наслідків для самої особи, її родичів і суспільства загалом.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що станом на день розгляду справи воєнні дії не закінчені, відлік встановленого двох річного строку відповідно ще не розпочався, у зв`язку із чим звернення заявника до суду із заявою про оголошення фізичної особи померлою є передчасним та у задоволенні заяви слід відмовити.
Колегія суддів не може повністю погодитися із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 зник безвісти 22 липня 2024 року під час виконання бойового завдання внаслідок обстрілу противника в районі м.п. Іванівське Бахмутського району Донецької області.
Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженим наказом Міністерства розвитку громад та території України від 28 лютого 2025 року № 376, бойові дій на вказаній території закінчилися 18 лютого 2025 року.
Таким чином, висновок суду про те, що станом на день розгляду справи воєнні дії не закінчені, а тому не почався відлік строк для оголошення особи померлою є помилковим.
Водночас правильним є висновок суду про необхідність обрахування загального 2-річного строку для можливості задоволення поданої заяви та відсутності підстав для застосування скороченого 6-місяччного строку враховуючи таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 ЦК України застосування скороченого 6-місячного строку для оголошення фізичної особи померлою є правом суду, а не його обов`язком, і можливе лише за наявності переконливих обставин, які дають підстави припускати загибель особи внаслідок воєнних дій.
Як зазначено у правових висновках Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 11 грудня 2024 року у справі № 755/11021/22, застосування шестимісячного строку можливе лише тоді, коли встановлені істотні підстави для обґрунтованого припущення, що фізична особа загинула внаслідок воєнних дій, і відсутні обґрунтовані підстави очікувати появи нових відомостей про її місцезнаходження.
Разом з тим із матеріалів цієї справи не вбачається наявності таких обставин, які б переконливо свідчили про високу ймовірність загибелі ОСОБА_2 .
Так, встановлено лише факт його зникнення безвісти 22 липня 2024 року під час виконання бойового завдання в районі населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області внаслідок обстрілу противника. Водночас у матеріалах справи відсутні показання інших військовослужбовців - очевидців зазначених подій, які б підтверджували безпосередні обставини його зникнення, зокрема те, що вони бачили момент загибелі або обставини, які з достатньою вірогідністю свідчили б про смерть військовослужбовця.
Також відсутні інші докази, які б давали підстави для переконливого припущення про загибель особи, зокрема дані про виявлення тіла, фрагментів тіла, особистих речей із ознаками загибелі або інші обставини, що прямо вказували б на настання смерті. 
Наявні у справі докази, зокрема сповіщення сім`ї про зникнення безвісти, акт службового розслідування військової частини, витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, а також відомості про здійснення досудового розслідування підтверджують лише сам факт зникнення безвісти під час бойових дій, але самі по собі не є доказами, які б свідчили про встановлення факту загибелі особи або про існування обставин, що дають підстави з достатнім ступенем вірогідності припускати її смерть.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12024111030002640 триває, а відомості про можливе перебування ОСОБА_2 у полоні або його місцезнаходження відсутні. За таких умов не виключається можливість отримання в подальшому нових даних щодо нього.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що встановлені у справі обставини не дають достатніх підстав для застосування скороченого шестимісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 46 ЦК України, оскільки відсутні переконливі докази, які б свідчили про загибель ОСОБА_2 унаслідок воєнних дій.
За таких умов у цій справі підлягає застосуванню загальний строк, визначений ч. 2 ст. 46 ЦК України, а саме два роки від дня закінчення воєнних дій на відповідній території.
Враховуючи, що згідно з Переліком бойові дії на території населеного пункту Іванівське Бахмутського району Донецької області завершилися 18 лютого 2025 року, дворічний строк, передбачений законом для можливості оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, станом на час розгляду справи не сплив, а тому підстав для задоволення заяви немає. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги 

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно з пп. 3,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч. 4 ст. 376 ЦПК України)
Колегія суддів, установила, що при вирішенні справи суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права щодо початку відліку строк для оголошення фізичної особи померлою у зв`язку з воєнними діями, унаслідок чого дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи. Водночас рішення суду щодо відмови в задоволенні заяви є правильним, а тому є підстави для зміни оскаржуваного рішення шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови (відмова у зв`язку із не закінченням 2-річного строку).

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Лазуренком Віктором Миколайовичем, - задовольнити частково.
Рішення Іванківського районного суду Київської області від 15 жовтня 2025 року - змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук 

В.В. Соколова