ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2026 Справа № 914/707/25(914/2231/25)

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Желік М.Б.
суддів Галушко Н.А.
Орищин Г.В.
за участю секретаря судового засідання А.Стронської 
розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 від 25.12.2025 (вх.ЗАГС №01-05/3832/25 від 25.12.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 (суддя Цікало А.І., повну ухвалу складено 19.12.2025) 
у справі №914/707/25 (914/2231/25)
за позовом: ОСОБА_2 
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю “Профіт Файненс” 
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Омега Львів”
до відповідача-3: ОСОБА_1 
до відповідача-4: Акціонерного товариства “ПроКредит Банк”
про: визнання недійсними договорів комісії та відступлення права вимоги
в межах справи: № 914/707/25
про неплатоспроможність: ОСОБА_2 

за участю представників:
від апелянта : ОСОБА_1 (особисто); адвокат Посікіра Р.Р.
від позивача: адвокат Кушнір Т.В.

Учасникам процесу роз`яснено права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46 Господарського процесуального кодексу України.
Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі №914/707/25 (914/2231/25) позов задоволено: визнано недійсним договір комісії № 29/07 від 28.07.2022, який укладений між ОСОБА_1 (комітент) та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (комісіонер); визнано недійсними договори від 28.07.2022, які укладені між АТ “ПроКредит Банк” та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006; за договорами поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009 р. та № 0410-ДПЗ від 13.03.2008., де боржником є ОСОБА_2 ; за договором поруки № 0325-ДП від 01.07.2009, де боржником є ПП “Люкс Експрес”; за договорами іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (укладений між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкс-Експрес”); за договором іпотеки від 16.06.2007; визнано недійсними договір б/н від 26.09.2022 про відступлення права вимоги, який укладено між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” та ТзОВ “Профіт Файненс” (Рамкова угода № 0410 від 25.05.2006, божник ОСОБА_2 ); визнано недійсними договір б/н від 26.09.2022 між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0325-ДП8 від 01.07.2009 року, божник ПП “Люкс Експрес”); визнано недійсними договір б/н від 26.09.2022, укладений між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний іпотекодержатель) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий іпотекодержатель) за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1006.; стягнуто з ТзОВ “Профіт Файненс” на користь ОСОБА_2 5450,40 грн. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з ТзОВ “Компанія “Омега Львів” на користь ОСОБА_2 5450,40 грн. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5450,40 грн. витрат по сплаті судового збору; стягнуто з АТ “ПроКредит Банк” на користь ОСОБА_2 5450,40 грн. витрат по сплаті судового збору.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, скаржник звернувся до Західного апеляційного господарського суду зі скаргою, в якій просить відкрити апеляційне провадження, рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі № 914/707/25 (914/2231/25) скасувати, а провадження по справі закрити.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.12.2025 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії судді – Орищин Г.В., Галушко Н.А.
30.12.2025 ухвалою Західного апеляційного господарського суду відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від 25.12.2025 (вх.ЗАГС №01-05/3832/25 від 25.12.2025) на рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі №914/707/25 (914/2231/25); призначено розгляд справи на 11.02.2026; встановлено строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 06.02.2026; витребувано матеріали справи №914/707/25 (914/2231/25) в Господарського суду Львівської області.
27.01.2026 АТ “ПроКредит Банк” подало через систему “Електронний суд” відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/786/26), в якому відповідач-4 просить скасувати оскаржуване рішення повністю та закрити провадження у справі.
28.01.2026 АТ “ПроКредит Банк” подало через систему “Електронний суд” клопотання (вх. №01-04/839/26) про проведення засідання за відсутності уповноваженого представника.
05.02.2026 ОСОБА_2 подав через систему “Електронний суд” відзив на апеляційну скаргу (вх. №01-04/1132/26), в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
23.02.2026 АТ “ПроКредит Банк” подало через систему “Електронний суд” клопотання (вх. №01-04/1570/26) про проведення засідання за відсутності уповноваженого представника.
11.02.2026 та 23.02.2026 ухвалами Західного апеляційного господарського суду відкладено розгляд справи з підстав зазначених у них. 
В судове засідання 09.03.2026 позивач та відповідач 3 участь уповноважених представників забезпечили, які надали пояснення щодо вимог та доводів апеляційної скарги та просили врахувати їх при прийнятті постанови. Інші учасники участі уповноважених представників не забезпечили, причин неявки суду не повідомили, хоча матеріали справи місять належні докази на підтвердження їх поінформованості про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
За приписами пункту 2 частини першої та пункту 3 частини другої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом. Статтею 43 ГПК України встановлений обов`язок добросовісного користування учасниками судового процесу процесуальними правами. 
Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 у справі “Пономарьов проти України”).
Вжиття заходів для ефективного розгляду та вирішення судового спору є обов`язком не тільки для держави, але й для осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі “Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії” зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Враховуючи те, що явка представників сторін в судове засідання не визнавалась судом обов`язковою, учасники були належним чином та завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, достатність матеріалів справи для їх розгляду по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників за наявними матеріалами.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, враховуючи наведені представниками сторін доводи, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а оскаржене рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі № 914/707/25 (914/2231/25) скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне.

Розгляд справи в суді першої інстанції. Короткий зміст вимог та ухвала суду першої інстанції.

ОСОБА_2 звернувся до місцевого господарського суду з позовною заявою до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю “Профіт Файненс”, до відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю “Компанія “Омега Львів”, до відповідача-3: ОСОБА_1 , до відповідача-4: Акціонерного товариства “ПроКредит Банк”, в якій просив суд:
- визнати недійсним договір комісії № 29/07 від 28.07.2022, який укладений між ОСОБА_1 (комітент) та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (комісіонер);
- визнати недійсними договори від 28.07.2022, які укладені між АТ “ПроКредит Банк” та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006.; за договорами поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009 та № 0410-ДПЗ від 13.03.2008, де боржником є ОСОБА_2 ; за договором поруки № 0325-ДП від 01.07.2009, де боржником є ПП “Люкс Експрес”; за договорами іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (укладений між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкс-Експрес”); за договором іпотеки від 16.06.2007;
- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 про відступлення права вимоги, який укладено між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” та ТзОВ “Профіт Файненс” (Рамкова угода № 0410 від 25 травня 2006 року, божник ОСОБА_2 );
- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022. між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0325-ДП8 від 01.07.2009, божник ПП “Люкс Експрес”);
- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний іпотекодержатель) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий іпотекодержатель) за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1006.
Місцевий господарський суд виснуючи про наявність підстав для задоволення позовних вимог зазначив наступне:
- договір комісії - один з видів посередницьких договорів, тобто надання посередницьких послуг, які передбачають здійснення дій в інтересах іншої особи, створюючи для неї певні юридичні наслідки (виникнення, зміну, припинення прав чи обов`язків). Особливістю договору комісії є вчинення правочинів комісіонером від свого імені але за рахунок комітента та у його інтересах. Натомість особа, з якою комісіонер уклав договір, не стає учасником договору комісії. Між нею та комісіонером існує самостійний договір, який підпорядковується правилам залежно від виду цього договору.
- однією з визначальних ознак договірних взаємовідносин комісії є те, що комісіонер при виконанні доручення комітента укладає обумовлений договором комісії правочин в інтересах та за рахунок комітента і є стороною цього правочину, в якому виступає від свого імені. 
- за статтею 1018 ЦК України комітент стає власником майна ще до його одержання, тобто з моменту, коли майно придбав для нього комісіонер.
- договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).
- у постанові від 31.10.2018 у справі №465/646/11 (провадження №14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.
- враховуючи підстави заявленого позову, судом враховується, що зазначені вище договори від 28.07.2022 про відступлення права вимоги, укладались ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” на виконання раніше укладеного з ОСОБА_1 договору комісії від 28.07.2022 за умовами пункту 2.1 якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочин щодо набуття у АТ “ПроКредит Банк” права вимоги за ціною, що становить 1 828 000,00 грн. та в подальшому забезпечити набуття комітентом права власності на майно, право вимоги на яке перейшло до комісіонера або забезпечити виконання зобов`язань за набутим правом вимоги в інший спосіб за письмовим погодженням із комітентом.
- виходячи з умов договору комісії ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” під час укладення договорів відступлення права вимоги з АТ “ПроКредит Банк” хоча й діяло від власного імені, однак не у своїх інтересах, а в інтересах ОСОБА_1 , як фізичної особи, який в силу вимог законодавства, не міг набувати це право вимоги, оскільки не є фінансовою установою. Водночас, за умовами укладених договорів відступлення права вимоги саме ОСОБА_1 , як комітент за договором комісії, який не мав статусу фінансової установи, набув відповідні права вимоги, а не комісіонер за договором комісії – ТзОВ “Факторингова компанія “Омега”.
- обґрунтованими є твердження позивача про те, що ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” не могло бути набувачем права вимоги за правочином, який укладався з АТ “ПроКредит Банк”, відтак і не могло у подальшому відчужувати ці права ТзОВ “Профіт Файненс”, яке в свою чергу не могло реалізовувати жодного права іпотекодержателя (в т.ч., передбачене ст. 38 Закону України “Про іпотеку”).
- таким чином, виходячи зі змісту договору комісії №29/07 від 28.07.2022 та акту наданих послуг за договором комісії №29/07 від 28.07.2022, який датований 29.07.2022, саме ОСОБА_1 доручив ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” в його інтересах викупити від ПАТ “ПроКредит Банк” права вимоги до ПП “Люкс-Експрес” за кредитними та іпотечними договорами, а згодом доручив продати ці права ТзОВ “Профіт Файненс”, яке в свою чергу на підставі ст. 38 Закону України “Про іпотеку” відчужило їх самому ОСОБА_1 за його дорученням на підставі договору комісії.
- всі ці правочини ОСОБА_1 (фізична особа, яка у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги) фактично вчиняв сам з собою, а тому весь ланцюг правочинів, який описано вище, вказує на удаваність задля порушення законодавчо визначеної заборони купівлі факторингових вимог фізичними особами (ст.ст. 203, 215, 235, ч. 3 ст. 512, ст.ст. 1018, 1054 ЦК України), що узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 у справі №206/4841/20. 
- удаваність правочинів про відступлення права вимоги у цій справі свідчить про незаконне заволодіння ОСОБА_1 майном юридичної особи, що є ознакою порушення публічного порядку (ч. 1 ст. 228 Цивільного кодексу України). Звідси, удавані договори відступлення права вимоги, укладені в інтересах фізичної особи ОСОБА_1 , порушують публічний порядок, а тому до них слід застосувати загальні правові наслідки недійсності правочину (ст. 216 Цивільного кодексу України).
- у контексті порушеного права позивача (боржника) суд враховує, що визнання недійсними цих договорів сприятиме зменшенню суми боргових зобов`язань. Це зумовлено тим, що дійсність цих договорів надає майновому поручителю право на звернення до боржника з вимогою про відшкодування збитків, які погіршать неплатоспроможність боржника, що беззаперечно зачіпає його майнові права.

Узагальнені доводи апелянта, заперечення інших учасників. 

Не погоджуючись із висновками місцевого господарського суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що оскаржене рішення є незаконним, таким, що суперечить процесуальному законодавству і завданню господарського судочинства, відтак підлягає скасуванню, а провадження у цій справі закриттю, з огляду на відсутність предмету спору, мотивуючи свої вимоги наступним:
- правочини, які позивач просить суд визнати недійсними вже були предметом перевірки на законність судами вищих інстанцій господарської та загальної юрисдикцій, та відповідно до положення ч. 9 ст. 129 Конституції України ці рішення втілюють собою таку конституційну норму, як обов`язковість судового рішення.
- так, рішенням Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі № 914/2944/22 за позовом солідарного з ОСОБА_2 боржника ПП “Люкс-експрес” про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги, іпотеки та скасування рішень про реєстрацію відступлення прав іпотеки, та про реєстрацію права власності встановлено законність переходу права вимоги від АТ “ПроКредит Банк” до ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” та ТзОВ “Профіт Файненс” за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006 боржниками по яких є ОСОБА_2 та ПП “Люкс- експрес”, та за договором іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 укладеним між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкс-Експрес’.
- рішенням Львівського апеляційного суду від 31.10.2024 у справі № 463/8498/23 за позовом ПП “Люкс-експрес” до АТ “ПроКредит Банк”, ТОВ “Факторингова компанія “Омега”, ТОВ “Профіт файненс”, ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, судами двох інстанцій констатовано абсолютну безпідставність позовних вимог, де солідарний з ОСОБА_2 боржник ПП “Люкс-експрес” стверджував аналогічні свої доводи, як і в даній справі, (про факторинг, комісію, незаконність переходу права вимоги), проте судами як першої, так і апеляційної інстанції надано належну правову оцінку, та констатовано факт законності дій кредиторів та іпотекодержателів ОСОБА_2 і ПП “Люкс- експрес” щодо їх зобов`язань за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006.
- зі змісту положення статті 7 Кодексу України з процедур банкрутства однозначно випливає, що саме суб`єктний склад сторін правочину є тим критерієм, який відносить спори за участі боржника до юрисдикції господарського суду, де відкрито провадження про банкрутство такого боржника, а не будь який інший судовий спір. Відтак, ОСОБА_2 не будучи стороною правочинів, не має право оскаржувати такі правочини в межах процедури свого банкрутства, оскільки такий спір може вирішуватися в межах загального позовного провадження (цивільного чи господарського).
- заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають вартісній оцінці та є немайновими, а результати їх розгляду не вплинуть на обсяг ліквідаційної маси, тому відсутні підстави стверджувати, що спори з немайновими вимогами боржника до третіх осіб про визнання недійсними будь-яких правочинів, щодо зобов`язань боржника, належать до юрисдикції господарських судів в межах справи про банкрутство такого боржника.
- якщо наслідком задоволення вимоги, заявленої у справі, стороною якої є особа, щодо якої відкрито провадження у справі про банкрутство, може бути зміна розміру або складу ліквідаційної маси боржника, таку справу слід розглядати у межах справи про банкрутство на підставі статті 7 КУзПБ, а спір є майновим у розумінні положень цього Кодексу.
- позовні вимоги спрямовані не лише на ті обставини, яким вже судами вищих інстанцій надано правову оцінку, але і на те, щоб в подальшому такими аргументами (рішеннями) створювати інші судові провадження, оскільки задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в даній справі жодним чином не змінює його становища перед його кредиторами.
- застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
- визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 ГПК України (частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України).
- позивач просить суд визнати не дійсними правочини, учасником яких він не являвся, звернувшись до суду з позовом який не відновлює та не змінює його права чи обов`язки, та намагається створити собі преюдицію в подальших судових процесах, що не відповідає ч. 1 ст. 2 ГПК України.
- ухвалене у цій справі рішення безпосередньо впливає на права та обов`язки ПП “Люкс-Експрес”, яке не було залучене до участі у справі ні за ініціативою позивача, ні за ініціативою суду, попри те, що спірні правовідносини не могли бути належним чином вирішені без участі цієї особи.

Фактичні обставини справи вірно встановленні місцевим господарським судом.

25.05.2006 між ЗАТ “ПроКредит Банк”, правонаступником якого є ПАТ “ПроКредит Банк” та ОСОБА_2 укладено рамкову угоду №0410, відповідно до якої банк зобов`язався на положеннях та умовах цієї угоди відкрити позичальнику кредитну лінію загальною сумою за договорами 250000 доларів США, ліміт строку кредитування - 240 календарних місяців, максимальний розмір відсотків - 40% річних. Видача кредитів на підставі рамкової угоди та визначення їх умов здійснювалась шляхом укладення договорів надання (траншу) овердрафту, кредитної лінії, які є невід`ємною частиною рамкової угоди.
За умовами п.п. 2.1., 8.2. рамкової угоди, позичальник зобов`язався належно виконувати усі умови, необхідні для отримання кредиту, своєчасно та належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, що передбачені цим договором. Також було обумовлено, що кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту в разі прострочення погашення грошових зобов`язань за цим договором більш ніж на 3 банківські дні.
25.05.2006 між ЗАТ “ПроКредит Банк”, правонаступником якого є ПАТ “ПроКредит Банк”, та ОСОБА_2 укладено договір траншу №3.12925/0410 (кредитний договір), згідного з умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 100 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком користування 84 місяці та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.
26.06.2006 між ЗАТ “ПроКредит Банк”, правонаступником якого є ПАТ “ПроКредит Банк”, та ОСОБА_2 укладено договір траншу №3.12925/0410-ДТ-1, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти в розмірі 20 000,00 доларів США зі сплатою 14,5% річних, строком користування 84 місяці та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.
13.03.2008 між ЗАТ “ПроКредит Банк”, правонаступником якого є ПАТ “ПроКредит Банк” та ОСОБА_2 укладено договір траншу №3.20955/0410, згідного з умовами якого останній отримав грошові кошти в розмірі 102 000,00 доларів США зі сплатою 13% річних, строком користування 120 місяців та зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити відсотки та платежі за кредитом, а також комісії на умовах та в строки, передбачені цим договором.
На забезпечення виконання зобов`язання між ЗАТ “ПроКредит Банк”, правонаступником якого є ПАТ “ПроКредит Банк”, ОСОБА_2 та ПП “Люкс-Експрес” укладено договір іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С. Ю., зареєстрований в реєстрі за №2624.
За вказаним договором іпотеки банку передано нежитлове приміщення - приміщення складів НЗ в літ. К-1: від 4 по 10, площею 922,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 1.3. зазначеного договору іпотеки ним забезпечується повне виконання ОСОБА_2 зобов`язань, що виникають із рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, договору про надання траншу №3.12925 від 25.05.2006 та інших договорів про надання траншу, графіків повернення кредиту і сплати відсотків, договорів про надання овердрафту, інших договорів, які є невід`ємною частиною рамкової угоди, укладеного між ОСОБА_2 та банком, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язується перед банком повернути наданий йому кредит з максимальним лімітом заборгованості в розмірі 250000,00 доларів США, сплатити відсотки за його користування в розмірі та в строки, передбачені кредитним договором, а також неустойку та інші штрафні санкції.
У договорі № 2 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до договору іпотеки №0325-Д33 від 26.06.2006 сторони погодили, що договір іпотеки забезпечує виконання іпотекодавцем зобов`язань перед іпотекодержателем, що виникають із рамкової угоди №0410 від 25.05.2006, викладеній у новій редакції відповідно до договору №1 від 13.03.2008 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди, з врахуванням усіх діючих та майбутніх змін та доповнень до неї, договорів про надання траншу, договорів про надання овердрафту та усіх інших договорів, які укладені та будуть укладені на підставі рамкової угоди та є чи будуть її невід`ємною частиною щодо погашення кредиту, отриманого чи який буде отриманий в межах ліміту кредитування, а також виконання усіх інших грошових зобов`язань, що виникають на підставі кредитного договору.
03.04.2013 ПАТ “ПроКредит Банк” звернулось до ОСОБА_2 з письмовими вимогами про повне дострокове погашення кредиту за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 №3.20955 від 13.03.2008 протягом 5 банківських днів з моменту відправлення даних вимог.
ПАТ “ПроКредит Банк” звернулось 03.04.2013 до ПП “Люкс-Експрес” з письмовим повідомленням про виникнення заборгованості, яким повідомило іпотекодавця про заборгованість ОСОБА_2 за договорами траншу №3.12925 від 25.05.2006 і №3.20955 від 13.03.2008 та запропонувало погасити таку протягом 5 календарних днів.
Вказаних вимог ПАТ “ПроКредит Банк” ані боржником, ані іпотекодавцем виконано не було.
Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 змінено рішення Галицького районного суду міста Львова від 17.06.2015 у справі №461/4594/13-ц та постановлено стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як солідарного з ОСОБА_2 боржника, ПП “Люкс-Експрес” як солідарного з ОСОБА_2 боржника в користь ПАТ “ПроКредитБанк” заборгованість в загальній сумі 3 037 941,56 грн. в межах рамкової угоди №0410 від 25.05.2006. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 як солідарного з ОСОБА_2 боржника, ПП “Люкс-експрес” як солідарного з ОСОБА_2 боржника в користь ПАТ “ПроКредитБанк” пеню в розмірі 48 645,56 грн. за договором траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006 та договору №3.12925/0410-Д-1 від 22.06.2006, а також пеню в розмірі 169 166,19 грн. за договором траншу №3.20955/0410 від 13.03.2008.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 28.01.2019 у справі №914/651/18 скасовано рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2018 та прийнято нове про відмову в задоволенні позову ПАТ “ПроКредит Банк” до ПП “Люкс-Експрес”, за участю третьої особи ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості, яка підтверджена зазначеним вище рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 у справі №461/4594/13-ц.
Вказану постанову апеляційний господарський суд мотивував тим, що банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, який визначений договором іпотеки як позасудовий, відповідно, для реалізації якого необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя (враховуючи, що договором іпотеки не передбачено іншого порядку), а тому такий позов не може бути задоволений судом.
28.07.2022 між ОСОБА_1 (комітент) та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (комісіонер) укладено договір комісії №29/07, відповідно до якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені правочини щодо набуття у АТ “ПроКредит Банк” права вимоги, що становить 1 828 000 грн.
28.07.2022 між АТ “ПроКредит Банк” та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” укладено договори про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006; за договорами поруки №0410-ДП4 від 01.07.2009 та №0410-ДПЗ від 13.03.2008, де боржником є ОСОБА_2 ; за договором поруки №0325-ДП від 01.07.2009, де боржником є ПП “Люкс Експрес”; за договорами іпотеки №0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (укладений між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкс-Експрес”) та договором іпотеки від 16.06.2007.
За умовами пункту 2.2. договору від 28.07.2022 про відступлення права вимоги за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006 та №0410 від 25.05.2006 вбачається, що предметом відступлення є не заборгованість у розмірі 4 828 901,48 грн. (з урахуванням нарахованих відсотків), а заборгованість, яка встановлена рішенням Апеляційного суду Львівської області від 29.12.2015 у справі №461/4594/13-ц.
Платіжним дорученням №149 від 28.07.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” перерахувало АТ “ПроКредит Банк” 1 791 861,40 грн. з призначенням платежу “оплата за договором про відступлення права вимоги від 28.07.2022 (боржник Удут)”.
Платіжним дорученням №150 від 28.07.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” перерахувало АТ “ПроКредит Банк” 36 568,60 грн з призначенням платежу “оплата за договором про відступлення права вимоги від 28.07.2022 (боржник ТзОВ “Люкс Експрес”)”.
Відповідно до п. 1.1. договору від 28.07.2022 про відступлення права вимоги за іпотечним договором у зв`язку з укладенням первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги від 28.07.2022 за рамковою угодою №0410 від 25.05.2006, договорами про надання траншу №3.12925/0410 від 25.05.2006, №3.12925/0410-ДТ-1 від 22.06.2006, №3.20955/0410 від 13.03.2008, рамковою угодою №0325 від 27.02.2006, договором про надання траншу №3.12926/0325 від 26.06.2006, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних йому згідно з договором іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (який укладений між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкc-Експрес”).
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки від 28.07.2022 приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Тишківська Р. І. зареєструвала ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” іпотекодержателем нерухомого майна приміщення складів площею 922,3 кв .м за адресою: м. Львів, вул. Богданівська, 11б, індексний номер рішення №64328474.
26.09.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги (рамкова угода №0410 від 25.05.2006, божник ОСОБА_2 ).
26.09.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги (Рамкова угода № 0325 від 27.02.2006, божник ПП “Люкc-Експрес”).
26.09.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки №0325-ДП8 від 01.07.2009, божник ПП “Люкc-Експрес”.
26.09.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009, божник ОСОБА_2 ).
26.09.2022 ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний іпотекодержатель) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий іпотекодержатель) уклали договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №1006.
Відповідно до п. 1.1. зазначеного договору у зв`язку з укладенням первісним іпотекодержателем та новим іпотекодержателем договору про відступлення права вимоги від 26.09.2022 за Рамковою угодою № 0410 від 25.05.2006, договорами про надання траншу № 3.12925/0410 від 25.05.2006, №3.12925/0410-ДТ-1 від 22.06.2006, №3.20955/0410 від 13.03.2008, Рамковою угодою № 0325 від 27.02.2006, договором про надання траншу № 3.12926/0325 від 26.06.2006, первісний іпотекодержатель відступає, а новий іпотекодержатель набуває прав первісного іпотекодержателя, належних йому згідно з договором іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006 (який укладений між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкc-Експрес”) та договором іпотеки від 16.06.2007.
Згідно з Інформацією з Державного реєстр речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26.09.2022 приватний нотаріус Тишківська Р. І. рішенням №64934500 від 26.09.2022 зареєструвала ТзОВ “Профіт Файненс” іпотекодержателем нерухомого майна, що належить ПП “Люкc-Експрес”, а саме приміщень складів площею 922,3 кв. м у м. Львові на вул. Богданівська, 11б.
04.10.2022 приватний нотаріус Барбуляк Х. М. рішенням № 65023528 зареєструвала припинення права власності ПП “Люкc-Експрес” на вказане майно та в порядку, передбаченому статтею 38 Закону України “Про іпотеку”, зареєструвала ОСОБА_1 його новим власником (встановлено в межах розгляду справи №914/2944/22). Підстава для державної реєстрації договір купівлі-продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені, відповідно до статті 38 Закону України “Про іпотеку”, серія та номер 1319, виданий 04.10.2022, видавник Барбуляк Х. М., приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу; власник ОСОБА_1 . 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції. 

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під захистом права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату.
Суб`єктивні цивільні права та інтереси особи захищаються в порядку, передбаченому законом, за допомогою застосування певних способів захисту.
Способи захисту цивільного права чи інтересу - це визначені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника, і такі способи мають бути доступними й ефективними.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Переважно спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом і регламентує конкретні цивільні правовідносини (такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 12.11.2024 у справі № 911/3292/23, від 03.09.2024 у справі № 907/358/20, від 27.08.2024 у справі № 924/128/21, від 11.06.2024 у справі № 914/3293/20, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23).
Право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога щодо захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 31.08.2021 у справі № 903/1030/19).
Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” Європейський суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили би компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.
Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності “небезпідставної заяви” за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його застосування не було ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі “Афанасьєв проти України” від 05.04.2005 (заява № 38722/02)).
Додатково в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. 
Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача в цих правовідносинах, позовні вимоги позивача не можуть бути задоволені (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 та постановах Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24, від 11.02.2025 у справі № 922/985/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 07.05.2024 у справі № 910/11383/23).
Водночас ефективність позовної вимоги має оцінюватися, виходячи з обставин справи та залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії). Таким чином, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, відповідати встановленим обставинам.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 22.10.2019 у справі № 923/876/16 та постанови Верховного Суду від 16.09.2025 у справі № 914/2023/24, від 06.02.2024 у справі № 916/1431/23, від 20.12.2022 у справі № 914/1688/21, від 18.10.2022 у справі № 912/4031/20, від 13.09.2022 у справі № 910/9727/21).
Підставою для звернення особи за захистом суб`єктивного права із застосуванням відповідного способу захисту відповідно до статті 1 Господарського процесуального кодексу України є порушення, невизнання або оспорювання цього права. Тому обраний спосіб захисту має бути ефективним, відповідати змісту порушеного права та забезпечувати реальне поновлення прав особи, за захистом яких особа звернулась до суду.
Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі №910/3009/18, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18.
Велика Палата Верховного Суду також висновувала про те, що у кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень, тощо суд має встановити, якого саме результату хоче досягнути позивач унаслідок вирішення спору. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2021 у справі № 9901/172/20, від 01.07.2021 у справі № 9901/381/20, від 26.10.2021 у справі № 766/20797/18, від 01.02.2022 у справі № 750/3192/14, від 22.09.2022 у справі № 462/5368/16-ц).
Як вже зазначалося, звертаючись до господарського суду з позовом у цій справі, позивач просив:
- визнати недійсним договір комісії № 29/07 від 28.07.2022, який укладений між ОСОБА_1 (комітент) та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (комісіонер);
- визнати недійсними договори від 28.07.2022, які укладені між АТ “ПроКредит Банк” та ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” про відступлення права вимоги: за двома рамковими угодами №0325 від 27.02.2006. та №0410 від 25.05.2006.; за договорами поруки № 0410-ДП4 від 01.07.2009. та № 0410-ДПЗ від 13.03.2008., де боржником є ОСОБА_2 ; за договором поруки № 0325-ДП від 01.07.2009., де боржником є ПП “Люкс Експрес”; за договорами іпотеки № 0325-ДЗЗ від 26.06.2006. (укладений між ЗАТ “ПроКредит Банк” та ПП “Люкс-Експрес”); за договором іпотеки від 16.06.2007;
- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022. про відступлення права вимоги, який укладено між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” та ТзОВ “Профіт Файненс” (Рамкова угода № 0410 від 25 травня 2006 року, божник Удут О.М.);
- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022. між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний кредитор) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий кредитор) про відступлення права вимоги за договорами поруки (Договір поруки № 0325-ДП8 від 01.07.2009, божник ПП “Люкс Експрес”);
- визнати недійсними договір б/н від 26.09.2022 між ТзОВ “Факторингова компанія “Омега” (первісний іпотекодержатель) та ТзОВ “Профіт Файненс” (новий іпотекодержатель) за договорами іпотеки, який засвідчений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за № 1006.
В обґрунтування порушеного майнового права позивачем вказано – безпідставне збільшення розміру заборгованості по кредитним договорам, право вимоги по яких відступлене первісним кредитором – АТ “Про Кредит Банк” відповідачам за оскарженими договорами. При цьому, позивачем зазначено, що захистити своє право в інший спосіб, не будучи стороною договору, не вбачає за можливе. 
Судом першої інстанції в контексті порушеного права позивача та обраного ним способу його захисту враховано, що визнання недійсними цих договорів сприятиме зменшенню боргових зобов`язань. Це, на думку місцевого господарського суду, зумовлено тим, що дійсність цих договорів надає майбутньому поручителю право на звернення до боржника з вимогою про відшкодування збитків, які погіршать неплатоспроможність боржника, що беззаперечно зачіпає його майнові права.
Судова колегія не погоджується із цими висновками суду першої інстанції та зазначає наступне. 
Сам по собі факт укладення договору відступлення права вимоги не створює для позивальника безумовного обов`язку сплатити борг саме в такому розмірі, який зазначено в оспорюваному договорі під час його виконання. У разі отримання відповідної вимоги від нового кредитора боржник не позбавлений права висловлювати свої заперечення проти такої вимоги на підставі наявних у нього доказів за основним зобов`язанням, що виникло на підставі кредитного договору. 
Законодавством не встановлено підстав недійсності договору щодо відступлення права вимоги у разі передачі вимоги за зобов`язанням, із розміром якого сторона не погоджується, або якщо окремі складові такої заборгованості нараховані безпідставно. Обставини, пов`язані з фактичним виконанням, чи невиконанням, чи частковим виконанням зобов`язань за відповідним договором не визначаються нормами матеріального права як підстава для визнання недійсним правочину щодо відступлення права вимоги за такими договорами. 
Питання про належне чи неналежне виконання сторонами зобов`язань за договором кредиту, право вимоги за яким передавалося за оспорюваним договором, підлягає дослідженню у межах спору про стягнення заборгованості та не впливає на правомірність та дійсність договору про відступлення права вимоги. 
Зважаючи на предмет, підстави та зміст позову, характер спірних правовідносин, обраний ОСОБА_2 спосіб захисту (визнання недійсними договорів комісії та відступлення права вимоги) не відповідає належному способу захисту, не призводить до відновлення порушених прав, оскільки є неефективним, не відповідає критерію ефективності, закріпленому у статті 16 ЦК України, створює правову невизначеність у спірних правовідносинах і не здатний забезпечити поновлення порушеного права без нових спорів між сторонами.
В свою чергу відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, який викладено у постанові від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, суд має розглядати лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, чим спір по суті буде вичерпано, або в їх задоволенні може бути відмовлено. У тому ж разі, якщо за змістом заявлених позовних вимог (а не з огляду на обставини справи) задоволення позову є неможливим, немає, як видається, підстав стверджувати про наявність юридичного спору. Суд повинен ухвалювати рішення, яким вичерпувати конфлікт між сторонами, а не давати одній зі сторін за відсутності для цього юридичних підстав сподівання на те, що вона в майбутньому отримає бажане для неї рішення.
Підсумовуючи зазначене, обраний позивачем спосіб захисту не зможе забезпечити і гарантувати відновлення порушеного, на його думку права, щодо безпідставного збільшення розміру заборгованості по кредитним договорам, право вимоги по яких відступлене первісним кредитором, а тому не спроможний надати ефективний захист такого права, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог незалежно він інших встановлених судом обставин.
В контексті зазначеного судова колегія погоджується із доводами апеляційної скарги в частині того, що визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовуються між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечить завданням господарського судочинства визначеного положенням ч.1 ст. 2 ГПК України та є недопустимим.
Водночас, не вбачає підстав для закриття провадження у справі в порядку положень п.1-2 ч.1 ст.231 ГПК України, про що вказує скаржник у апеляційній скарзі, оскільки такі не підтверджуються встановленими в межах цієї справи обставинами.

Загальні висновки суду апеляційної інстанції.

В порядку положень ч.1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неправильне застосування норм матеріального права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції керується висновками, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, Європейський суд з прав людини у цьому рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, беручи до уваги межі перегляду оскаржуваного рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що вимоги апеляційної скарги підлягають до часткового задоволення, а оскаржене рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі №914/707/25 (914/2231/25) скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч.4 ст.129 ГПК України судовий збір покладається: 1) у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін; 2) у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За результатами розгляду справи судова колегія виснує про наявність підстав для покладення судового збору на позивача, з огляду на те, що приходить до висновку про обрання ним неналежного способу захисту права, що є окремою самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись ст.ст.86, 129, 269, 270, 275, 277, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 від 25.12.2025 (вх.ЗАГС №01-05/3832/25 від 25.12.2025) – задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 11.12.2025 у справі: №914/707/25 (914/2231/25) – скасувати.
3. Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог - відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 32 702,40 грн. судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
5. На виконання цієї постанови Господарському суду Львівської області видати відповідний наказ. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України.
Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.
Повна постанова складена 20.03.2026

Головуючий суддя Желік М.Б.

суддя Галушко Н.А.

суддя Орищин Г.В.